КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Справа   № 755/2451/20                                                                    Головуючий у суді першої інстанції: Астахова О.О.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6409/2020                 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
06 липня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
                                    Головуючого                                           Волошиної В.М.
                                   Суддів                                      Слюсар Т.А., Мостової Г.І.
                                   Секретаря судового засідання               Спеней О.С.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 - представника ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 20 лютого 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогач Вадима Вікторовича, ОСОБА_1 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Інна Леонтіївна  про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Рогача Вадима Вікторовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування майна із чужого незаконного володіння.
 
Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги,  колегія суддів, - 
 
в с т а н о в и л а:
 
У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогач Вадима Вікторовича, ОСОБА_1 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Інна Леонтіївна про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Рогача Вадима Вікторовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1  із чужого незаконного володіння.
 
Одночасно із позовною заявою позивачка подала заяву про забезпечення позову, в якій просила суд вжити заходів забезпечення позову шляхом постановлення ухвали про заборону ОСОБА_1 здійснювати дії щодо примусового входження в квартиру АДРЕСА_1 , що складається з 2 (двох) кімнат, загальна площа квартири становить 45,40 кв. м жилою площею 29,7 кв.м., а також шляхом накладення арешту на майно, законним власником якого є ОСОБА_2 , а саме: квартири АДРЕСА_1 , що складається з 2 (двох) кімнат, загальна площа квартири становить 45,40 кв. м., що на праві власності зареєстрована за ОСОБА_1 .
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 лютого 2020 року  заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково.
Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що складається з 2 (двох) кімнат, загальна площа квартири становить 45,40 кв. м., що на праві власності зареєстрована за ОСОБА_1 . В іншій частині - відмовлено.
Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції,  представник відповідача ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, мотивуючи тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що позивачем необґрунтовано необхідність застосування виду забезпечення позову шляхом накладення арешт на квартиру, не зазначено яким чином вказаний захід забезпечення позову може сприяти виконанню рішенню суду, із врахування принципу диспозитивності та не надано будь-яких доказів, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення.
При вирішенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову судом першої інстанції    не враховано, що обраний позивачем вид забезпечення позову як накладення арешту на майно неспівмірний із предметом позову про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Рогача В.В. про державну реєстрацію.
У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову від 20 лютого 2020 року залишити без змін, посилаючись на те, що обираючи захід до забезпечення позову шляхом накладення арешту на кватиру, яка на праві власності зареєстрована за ОСОБА_1 , суд першої інстанції врахував, що юридично закріплене право власності надає можливість власнику самостійно вирішувати юридичну і фактичну долю майна, а тому з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право власності на майно правомірно наклав арешт на спірне майно.
У визначений ухвалою суду строк, інші учасники справи не скористались процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції - частина 3 статті 360 ЦПК України.
У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 підтримала доводи апеляційної скарги. Представник позивачки ОСОБА_5 - заперечував, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Учасники справи ПАТ «Дельта Банк», Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач В.В. та третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи судом повідомлені у встановленому законом порядку. 
У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутність.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних  підстав.
 
Із направлених виділених матеріалів справи вбачається, що позивачка                    ОСОБА_2   звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогач Вадима Вікторовича, ОСОБА_1 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Інна Леонтіївна.
Матеріально-правова вимога позивачки до відповідачів щодо якої вона просить ухвалити рішення зводиться до наступних вимог: про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Рогача Вадима Вікторовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19 липня 2019 року, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 за АТ «Дельта Банк»; про витребування у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2  із чужого незаконного володіння.
З метою забезпечення позову просила суд постановити ухвалу про заборону ОСОБА_1 здійснювати дії щодо примусового входження в квартиру АДРЕСА_1 також  накласти арешт на майно, законним власником якого є ОСОБА_2 , а саме: квартиру АДРЕСА_1 , що складається з 2 (двох) кімнат, загальна площа квартири становить 45,40 кв. м., що на праві власності зареєстрована за ОСОБА_1 .
В обґрунтування доводів заяви про забезпечення позову посилалась на те, що 08 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 було укладено договір надання споживчого кредиту у розмірі 89 000,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення позики до 09 квітня 2018 року. Квартира АДРЕСА_1 виступила предметом іпотеки за іпотечним договором № 82181 від 08 квітня 2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого  є AT «Дельта-Банк») та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Кравченко І.С., зареєстрованого в реєстрі № 735, в забезпечення виконання кредитного зобов`язання ОСОБА_7 . Право власності на вказане нерухоме майно було набуте ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від               09 листопада 1994 року. 
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 04 березня 2015 року у  позові ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. 
19 липня 2019 року приватним нотаріусом Рогач Вадимом Вікторовичем Київського міського нотаріального округу здійснена реєстрація до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з внесенням запису про перехід права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ «Дельта Банк», номер запису про право власності: 24566.
06 грудня 2019 року їй стало відомо про перепродаж спірної квартири, із   здійсненням приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. 05 грудня 2019 року нотаріальних дій щодо переходу права власності на квартиру АДРЕСА_1 від АТ «Дельта- Банк» до фізичної особи-громадянина України ОСОБА_1 .
Такі дії реєстратора та банку вважає неправомірними, та такими, що вчинені всупереч Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року за №1304-VII. Посилаючись на те, що АТ «Дельта- Банк» не мало повноважень, як продавець, укладати правочин щодо розпорядження спірною квартирою, тому вважає, що ОСОБА_1  (відповідач у справі) набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 без достатніх правових підстав.
            Зазначала, що необхідність подання заяви про вжиття заходів забезпечення позову до моменту ухвалення судом остаточного рішення за пред`явленим нею позовом обумовлена уникненням подальших порушень, що може стосуватись її законних прав та інтересів, як дійсного власника спірної квартири.
Частково задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що  заявлений вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 є співмірним заходом із заявленими позовними вимогами позивачки та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.
Перевіряючи додержання судом першої інстанції вимог процесуального законодавства при вирішенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, колегія суддів виходить з такого.
 
Цивільним процесуальним законодавством передбачені заходи щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, що гарантують реальне виконання позитивно прийнятого рішення, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Відповідно до вимог статті 149  ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявна тоді, коли у сторони спору є можливість розпорядитися об?єктом прав, що став предметом спору.
Саме з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача (ів) на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову. 
Згідно з положеннями статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.
 
Подані позивачкою та досліджені судом першої інстанції письмові докази свідчать про те, що відповідачем АТ «Дельта-Банк» за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізовано у позасудовому порядку право на задоволення вимог кредитора шляхом передачі іпотекодержателю (банку) права власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , про що здійснено державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за АТ «Дельта-Банк». В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу квартири № 2203 від              05 грудня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., AT «Дельта Банк» (продавець) передав у власність, а ОСОБА_1 (покупець) прийняв відповідно до умов цього договору нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 . З урахуванням доказів, наданих позивачкою на підтвердження своїх вимог, суд першої інстанції правильно встановив, що між сторонами у справі виник спір щодо прав на квартиру АДРЕСА_1 . Позивачка ОСОБА_2 , як особа, що набула право власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 09 листопада 1994 року, та проживає в ній, відстоює своє право на житло шляхом оспорювання у судовому порядку як підстави виникнення у відповідача AT «Дельта Банк» права на позасудовий спосіб захисту за договором, так і законність проведення реєстраційних дій щодо перереєстрації у позасудовому порядку права власності на спірну квартиру за AT «Дельта Банк», з витребуванням спірного майна з чужого незаконного володіння.
Обираючи захід до забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, судом першої інстанції встановлено, що квартира АДРЕСА_1 відноситься до предмета спору за пред`явленим позовом ОСОБА_2 . Право власності на вказану квартиру зареєстровано у встановленому законом порядку за ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. 
Врахувавши, що юридично закріплене право власності надає можливість власнику самостійно вирішувати юридичну і фактичну долю майна шляхом його відчуження іншим особам, зміни його стану чи призначення тощо, а тому з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача ОСОБА_1 на час судового розгляду позову про право на це майно судом правомірно накладено арешт на спірну квартиру.
Колегія суддів вважає обґрунтованими підстави та мотиви ухвали суду першої інстанції для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що відноситься до предмета спору, і відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 - представника ОСОБА_1 про те, що оскаржувана ухвала в цій частині постановлена без належної оцінки наданих позивачкою доказів та їх належного обґрунтування.
Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1   про відсутність правового зв`язку між заявленими позовними вимогами ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Рогача В.В. про державну реєстрацію та заявленим заходом забезпечення позову у вигляді арешту нерухомого майна, є безпідставними.
Обираючи захід до забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно-квартиру АДРЕСА_1 судом першої інстанції вірно встановлено, що заявлені у позові ОСОБА_2 вимоги стосуються одного предмета спору - квартири АДРЕСА_1 , у першій вимозі про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Рогача Вадима Вікторовича щодо реєстрації у позасудовому порядку права власності за АТ «Дельта-Банк» на зазначену квартиру, що виступала предметом іпотеки, у другій - про витребування від останнього набувача спірного майна (квартири), на яке й було накладено арешт.
Тобто, вимоги заяви про забезпечення позову є співмірними із заявленими  позовними вимогами ОСОБА_2 . 
Забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру, що відноситься до предмета спору, є необхідним та обґрунтованим. Невжиття вказаного виду забезпечення позову може утруднити виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки відсутні будь-які юридичні обмеження щодо відчуження майна, що може призвести до продажу, передачі приміщення у довготривалу оренду третім особам тощо.
Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, встановив реальність спірних правовідносин сторін, співмірність вимог заяви про забезпечення позову із заявленими позовними вимогами та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви, оскільки невжиття вказаного виду забезпечення позову може утруднити виконання можливого рішення суду про задоволення позову                ОСОБА_2 .
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ОСОБА_4 - представника ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.
 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 20 лютого 2020 року залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                      
 
Судді: