ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року	Львів	Справа № 303/1798/20 пров. № А/857/7206/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Затолочного В.С.,
суддів:                                                  Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.,
секретаря судового засідання                    Мельничук Б.Б.,
представника позивача                              Романюк М.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу громадянина Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області  від 16 квітня 2020 року  у справі № 303/1798/20 за адміністративним позовом Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до Громадянина Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Курах Л.В., в м. Мукачево Закарпатської області 16.04.2020 року о 10:55 год.), -

ВСТАНОВИВ:

Мукачівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до громадянина Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 (далі – відповідач) про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 квітня 2020 року адміністративний позов задоволено.
Затримано з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні громадянина Федеративної Республіки Сомалі   ОСОБА_1 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України на строк до 6 (шість) місяців, а саме до 21.07.2020 року.
Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим, таким, що не відповідає фактичним обставинам справи та винесене з порушенням норм процесуального права та невірним застосуванням норм матеріального права, просить рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 квітня 2020 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що апелянт має паспортний документ, який дає змогу ідентифікувати його особу.
Позивач правом на подання відзиву не скористався.
В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Апелянт та його представник в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце відповідно до положень частин 1 та 2 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
Згідно частини 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції.
Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач, 21.07.2019 року був затриманий під час спроби незаконного, поза пунктами пропуску, в складі групи осіб, без документів, що посвідчують особу та дають право на перетин кордону, перетину державного кордону в України в Угорщину на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби «Лужанка» відділу прикордонної служби «Лужанка» на напрямку прикордонного знаку №188, на території Астейської сільради Берегівського району Закарпатської області. В подальшому відповідача було затримано відповідно до ст. 263 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
23.07.2019 рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області відповідач був затриманий до завершення процедури прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
В червні 2019 року відповідач звертався до Управління міграційної служби в Вінницькій області з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
По вказаній заяві 08.02.2020 року стосовно відповідача було прийнято рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Рішення оскаржено.
Дане рішення відповідач оскаржив у судовому порядку до Окружного адміністративного суду м. Києва.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.11.2019 року по судовій справі № 640/10283/19 відповідачу відмовлено в задоволенні адміністративного позову.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2020 року апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.11.2019 року залишено без змін. 
Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, апеляційний суд виходить з наступного. 
Відповідно до положень ст. ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.
У статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному в`їзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Згідно з п. 14 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.
Відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів, зокрема: затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.
Згідно п. 2.7 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012, № 353/271/150, зареєстрованої в Мін`юсті 21.05.2012 за № 806/21119, у разі відсутності в іноземця документів, що посвідчують особу, територіальний орган, територіальний підрозділ ДМС, орган СБУ або орган охорони державного кордону України вживають заходів щодо їх ідентифікації та документування (запити до дипломатичних представництв або консульських установ із долученням двох кольорових фотокарток на кожну особу).
Відповідно до п. 1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1110, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Згідно п. 5 вказаного Типового положення іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців з дня фактичного затримання особи.
Згідно з ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Крім цього, виходячи з вимог п. 26 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» № 1 від 25.06.2009, положень ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та приписів ст. 289 КАС України, позовна заява з вимогою про затримання іноземця чи особи без громадянства може бути подана до суду лише з метою забезпечення видворення, тобто рішення судом про таке видворення повинно бути прийнято до вирішення питання про затримання або якщо такі позовні вимоги заявлені в одній позовній заяві, то під час вирішення такої позовної заяви.
Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що аргументом для затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України є наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.
Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач коштів для виїзду з території України не має, відсутній належний паспортний документ для виїзду з території України на підставі якого він може вибути з території України, він не належить до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, порушив законодавство України з прикордонних питань та про правовий статус іноземців, що виразилось в спробі незаконно перетнути державний кордон з України в Угорщину для пошуку кращих умов життя та Україну розглядає як транзитну країну для подальшого незаконного потрапляння до країн західної Європи, потрапив на територію України нелегальним шляхом, не маючи жодних законних підстав перебувати на території України.
Покликання апелянта на наявність в нього паспортного документа, не спростовує висновків суду першої інстанції про відсутність необхідності проведення процедури ідентифікації затриманої особи.
Крім того, позивач посилався на необхідність затримання позивача з метою також і забезпечення примусового видворення відповідача за межі території України у зв`язку з поданням позову про це.
Рішення у справі № 303/1799/20 про примусове видворення позивача на час ухвалення спірного рішення по справі, що розглядається, не набрало законної сили.
Відтак і підстав для відмови у позові про затримання відповідача для забезпечення примусового його видворення у суду першої інстанції не було.
Суд апеляційної інстанції вирішує питання щодо законності рішення суду першої інстанції відповідно до тих обставин справи та правового регулювання спірних правовідносин, які існували на момент вирішення спору.
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність затримання громадянина Федеративної Республіки Сомалі   ОСОБА_1 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України на строк до 6 (шість) місяців, а саме до 21.07.2020 року.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.
Керуючись статтями  268, 272, 288, 313, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Громадянина Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області  від 16 квітня 2020 року  у справі № 303/1798/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 02.07.2020