Постанова
Іменем України
 
30 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 159/4207/15-ц
провадження № 61-16798св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічними позовами) - Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк»,
відповідачі за первісним позовом:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
позивачі за зустрічними позовами:  ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2017 року в складі судді Логвинюк І. М. та постанову Волинського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року у складі колегії суддів: Данилюк В. А., Киці С. І.,              Шевчук Л. Я.,
ВСТАНОВИВ:
Зміст вимог первісного позову
У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (далі - ПАТ «Креді Агріколь Банк») звернулося до суду з позовом до   ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення             у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором від                            28 листопада 2007 року № 183/07-фК (далі - кредитний договір).
На обґрунтування позову ПАТ «Креді Агріколь Банк» зазначало, що                           на виконання кредитного договору, укладеного 28 листопада 2007 року між Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк», і ОСОБА_1 ,                   їй надано кредит в сумі 239 000,00 дол. США зі сплатою 12,8 % річних                     та строком користування кредитними коштами до 02 квітня 2025 року.
З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором: 
28 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 183/07-фК (далі - договір поруки від 28 листопада 2007 року);                 03 квітня 2009 року між банком та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір поруки № 183/07-фК (далі - договір поруки від 03 квітня 2009 року); 28 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки (далі - іпотечний договір), за умовами якого в іпотеку банку передано магазин загальною площею 137 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (далі - магазин).
Свої зобов`язання за договором позичальник не виконувала. 03 квітня              2015 року банк надіслав на адресу відповідачів вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, однак вони не виконані.
З огляду на викладені обставини, із урахуванням збільшення позовних вимог, ПАТ «Креді Агріколь Банк» просило суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку на його користь заборгованість за кредитом у розмірі 200 018,66 дол. США та пеню у розмірі 1 854 746,13 грн.
Зміст вимог зустрічного позову  ОСОБА_3 . 
У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Креді Агріколь Банк» про визнання договору поруки від 03 квітня 2009 року недійсним.
На обґрунтування вимог зустрічного позову вказувала, що при ознайомленні     з матеріалами первісного позову вона дізналась, що є співвідповідачем                      у справі як поручитель  ОСОБА_1 за кредитним договором. Зазначала, що вона не визнає первісного позову, оскільки не є поручителем за кредитним договором. ПАТ «Креді Агріколь Банк» подало копії підроблених документів, які вона не підписувала, зокрема: договір поруки від 03 квітня 2009 року, копії паспорта громадянина України та картки фізичної особи-платника податків ОСОБА_5 . Тому просила суд у задоволенні первісного позову в частині вимог, пред`явлених до неї, відмовити а договір поруки від 03 квітня 2009 року визнати недійсним.
Зміст вимог зустрічного позову  ОСОБА_1 . 
У жовтні 2015 року ОСОБА_1 подала до суду зустрічний позов до ПАТ                        «Креді Агріколь Банк» про визнання кредитного договору, додаткової угоди      № 1 до кредитного договору недійсними, повернення сторін у попередній стан, визнання іпотечного договору та договорів поруки недійсними.
Зустрічний позов ОСОБА_1 мотивований тим, що кредитний договір між нею та банком укладений з порушенням її прав споживача, а саме: 
перед укладенням кредитного договору з нею не проведено передбаченої законом переддоговірної роботи;
до змісту договору включено несправедливі умови, зокрема надання кредиту в доларах США та погашення кредиту, сплата процентів у цій же валюті, що покладає всі ризики щодо знецінення національної валюти України виключно на неї - споживача кредитних послуг;
банк не повідомив її письмово та не надав перед укладанням договору споживчого кредиту інформацію, яка передбачена Законом України «Про захист прав споживачів» та Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від                    10 травня 2007 року № 168; 
її не ознайомлено з варіантами повернення кредиту, не надано можливості обрати його на свій розсуд, нав`язано у безальтернативному порядку ануїтетний спосіб погашення кредиту (погашення рівними платежами), при якому сукупна вартість кредиту є більшою, ніж при класичному диференційованому способі погашення кредитної заборгованості.
З огляду на викладене ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним кредитний договір, додаткову угоду № 1 від 03 квітня 2009 року до нього, застосувавши реституцію; визнати недійсним іпотечний договір, укладений між нею та банком; визнати недійсним договір поруки від 28 листопада            2007 року, укладений між ОСОБА_2 та банком; визнати недійсним договір поруки від 03 квітня 2009 року, укладений між банком та ОСОБА_3 .
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від                          22 жовтня 2015 року первісний та зустрічні позови об`єднано в одне провадження.
Короткий зміст рішень суду першої інстанції 
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від                          14 грудня 2017 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 14 грудня 2017 року про виправлення описки, первісний позов ПАТ «Креді Агріколь Банк» задоволено частково.
Стягнуто на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» з ОСОБА_1 та   ОСОБА_2 у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі 200 018,66 дол. США, що еквівалентно 
4 957 514, 29 грн та пеню у розмірі 1 854 746,12 грн.
У задоволенні позову до ОСОБА_3 відмовлено.
В решті первісного позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.
Визнано недійсним договір поруки від 03 квітня 2009 року № 183/07 - фК, укладений між АТ «Індустріально - експортний банк» та ОСОБА_6 .. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Задовольняючи первісний позов частково та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що               у судовому засіданні достовірно встановлено, що між банком, правонаступником якого є позивач за первісним позовом, і ОСОБА_1            28 листопада 2007 року укладено оспорюваний кредитний договір відповідно до вимог чинного на той час законодавства, за відсутності порушень прав позивача як споживача за споживчим кредитним договором. У подальшому, сторони оспорюваного кредитного договору, а також ОСОБА_2 уклали як оспорюваний іпотечний договір, так і оспорювану додаткову угоду до нього. А тому відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повинні як солідарні боржники відповідати за невиконання позичальником                   ОСОБА_1 умов кредитного договору.
ОСОБА_3 не є стороною оспорюваного нею договору поруки, а тому не повинна відповідати як солідарний боржник за невиконання позичальником ОСОБА_1 умов кредитного договору.
03 квітня 2009 року ОСОБА_1 уклала з банком додаткову угоду до кредитного договору і продовжувала виконання узгоджених сторонами умов кредитного зобов`язання. ОСОБА_1 не довела суду, що вона не укладала оспорюваних нею договорів (угод, правочинів), а також те, що на момент укладання кредитного договору та інших угод банком як стороною правочину навмисно введено її в оману щодо обставин, які впливають на вчинення нею оспорюваних правочинів.
Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для застосування наслідків пропуску позовної давності вважав наявними підстави для стягнення на користь банку всієї суми боргу.
Суд першої інстанції також зазначив, що підстав для визнання недійсними оспорюваних ОСОБА_1 договору та угод з мотивів, наведених нею, немає. ОСОБА_1 порушила умови кредитного договору, додаткової угоди до нього, укладених між нею та банком, сума заборгованості, нарахована банком, підтверджена під час судового розгляду.
Короткий зміст постанови апеляційного суду
Постановою Волинського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від                                                   14 грудня 2017 року у частині задоволення первісного позову змінено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ                                             «Креді Агріколь Банк» у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі 197 687,24 дол. США.
В решті первісного позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Апеляційний суд дійшов висновку про наявність заборгованості відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перед банком за кредитним договором. При цьому вважав, що розмір заборгованості, яка підлягає стягненню, не в повній мірі відповідає розрахунку, наведеному позивачем, а тому в цій частині рішення суду першої апеляційний суд змінив, задовольнивши позовні вимоги за первісним позовом частково та стягнувши з відповідачів заборгованість             у розмірі, визначеному висновком експертизи від 26 березня 2019 року                   № 2775, а саме 197 687,24 дол. США.
Суд апеляційної інстанції вважав, що банк виконав вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», оспорюваний договір споживчого кредиту укладений у письмовій формі та підписано сторонами, які досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності,             а їх волевиявлення було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Крім того ОСОБА_1 на момент укладання оспорюваного кредитного договору не заявляла додаткових вимог щодо формулювання умов договору та додаткової угоди до нього, а тому підстав для визнання кредитного договору недійсним немає. З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що підстави для визнання недійсними похідних від кредитного договору правочинів також відсутні.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
У вересні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просить скасуватирішення судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а її зустрічний позов задовольнити.
Касаційна скарга мотивована тим, що в матеріалах справи відсутні докази видачі кредиту, тому у ОСОБА_1 немає зобов`язань перед банком. Банк здійснив незаконні нарахування суми заборгованості після надіслання вимоги про дострокове повернення суми кредиту. Розрахунок заборгованості не відповідає графіку погашення заборгованості, є неправильним, а умови повернення кредиту суперечать одна одній.
Банк не надав ОСОБА_1 інформації про умови кредитування перед укладенням договору, а у самому кредитному договорі відсутні всі його істотні умови.
У порушенням вимог законодавства банк нав`язав ануїтетний спосіб погашення кредиту та конкретного страховика.
Спірний кредитний договорі містить дискримінаційні умови, які обмежують права ОСОБА_1 , та непередбачені законом фінансові санкції за формальні порушення. Строк дії договору не визначено.
Метод обчислення процентів «факт/360» є обманом споживача, що підтверджено висновком судово-економічної експертизи.
Апеляційний суд незаконно збільшив суму судового збору за подання апеляційної скарги.
ОСОБА_1 вказала, що викладені нею у касаційній скарзі аргументи не можуть в сукупності тлумачитись як визнання нею позову ні повністю, ні частково, а є окремими засобами захисту порушених прав.
Касаційна скарга містить доводи щодо оскарження рішень судів попередніх інстанцій в частині задоволених позовних вимог за первісним позовом та відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , а тому касаційний суд переглядає судові рішення лише у цій частині.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У серпні 2019 року на адресу суду від АТ «Креді Агріколь Банк»надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому позивач за первісним позовом зазначає про необґрунтованість доводів касаційної скарги. З огляду на викладене              АТ «Креді Агріколь Банк»просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2019 року зупинено виконання постанови Волинського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року у частині стягнення із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором                    у розмірі 197 687,24 дол. США до закінчення її перегляду касаційним судом.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності                  08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Ухвалою Верховного Суду від 27 травня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Суди встановили, що 28 листопада 2007 року між АТ «Індекс Банк», правонаступником якого є позивач за первісним позовом, і ОСОБА_1 укладено кредитний договір.
За умовами вказаного кредитного договору банк надав ОСОБА_1 на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит у сумі 239 000,00 дол. США зі сплатою 12,8 % річних на умовах, визначених кредитним договором. Термін користування кредитом із 28 листопада 2007 року по 31 жовтня 2017 року. У кредитному договорі визначено графік повернення кредиту ОСОБА_1 . Крім того,               в кредитному договорі зазначено, що кредит надається на будівництво будинку. Позичальник на забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором в день його укладання укладає договір поруки                       з відповідачем ОСОБА_2 та договір іпотеки приміщення магазину (пункти 1.1, 1.2, 1.3 кредитного договору).
Відповідно до додаткової угоди № 1 до кредитного договору від 03 квітня 2009 року із додатками сторони кредитного договору узгодили нову редакцію тих пунктів кредитного договору, що стосувались строку користування кредитом та періодів, графіку повернення кредиту, порядку нарахування                   і сплати процентів за користування кредитом.
ОСОБА_1 зобов`язувалась вчасно повернути суму кредиту, у повному обсязі сплачувати відсотки за кредитним договором згідно з графіком,                   а також, за наявності певних умов, передбачених кредитним договором, сплатити інші платежі - штраф, пеню.
Згідно з іпотечним договором, укладеного між банком та ОСОБА_1 остання передала в іпотеку належне їй нерухоме майно - магазин.
Відповідно до додаткового договору № 1 до іпотечного договору сторони узгодили внесення змін до іпотечного договору в частині продовження терміну повернення кредиту.
Згідно з розрахунком заборгованості по кредиту станом на 27 липня                  2016 року, який надав позивач за первісним позовом, загальна заборгованість ОСОБА_1 перед банком становить 200 018,66 дол. США, що еквівалентно 4 957 514,29 грн, та 1 854 746,12 грн пені.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що кредитна заборгованість складає 173 556,65 дол. США за тілом кредиту та 24 130,59 дол. США за відсотками. 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про наявність заборгованості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перед банком за кредитним договором та підстав для стягнення з них боргу за тілом кредиту в сумі 173 556,65 доларів США, яка підтверджена висновком експерта.
Водночас не можна погодитись з висновком апеляційного суду щодо стягнення заборгованості за відсотками в сумі 24 130,59 дол. США, розмір яких визначений без врахування положень частини другої статті 1050 ЦК України та висновків Верховного Суду щодо права кредитодавця нараховувати відсотки за користування кредитними коштами в межах строку кредитування (до часу настання строку повернення кредиту).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі                             і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до пункту 3.2.5 спірного кредитного договору кредитор має, серед іншого, право при несплаті чергового платежу кредиту згідно з пунктом                1.1 кредитного договору та/або відсотків за користування кредитом згідно              з пунктами 2.4, 2.5 протягом 34 днів і більше, ставити питання про дострокове погашення кредиту в повній сумі, відсотків за користування кредитом та штрафів (пені).
Надіславши 03 квітня 2015 року на адресу відповідачів за первісним позовом вимогу про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором                   у строк протягом 34 днів з дати отримання цієї вимоги, яку вони отримали             16 квітня 2015 року, банк у такий спосіб встановив новий строк виконання зобов`язань до 20 травня 2015 року. 
Апеляційний суд не врахував того, що після спливу строку кредитування у банку відсутнє право нараховувати відсотки за кредитом, а тому підстав для нарахування та стягнення на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» відсотків за період з 20 травня 2015 року (дата закінчення строку виконання вимоги банку про дострокове погашення кредитної заборгованості) до 27 липня 2016 року (дата визначення банком збільшених позовних вимог щодо розміру процентів) немає.
Відповідно до розрахунку заборгованості відповідачів за кредитним договором станом на 27 липня 2016 року сума прострочених зобов`язань за нарахованими відсотками станом на 19 травня 2015 року становить              3 754,62 дол. США (а. с.217, т. 3).
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що рішення судів попередніх інстанцій в частині стягнення кредитної заборгованості за відсотками необхідно змінити, зменшивши розмір кредитної заборгованості за цим платежем до 3 754,62 дол. США.
Щодо зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки, додаткової угоди, то в цій частині суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій.
ОСОБА_1 посилається на те, що банком не було виконано вимог Закону України «Про захист прав споживачів», однак відповідних доказів нею не надано. Водночас згідно з копією листа ознайомлення з умовами отримання кредиту на споживчі цілі ОСОБА_1 ознайомлено з умовами отримання кредиту, що підтверджується її підписом. Кредитний договір містить необхідні відомості про умови кредитування, сукупну вартість кредиту, порядок погашення кредиту, підписано ОСОБА_1 після аналізу інформації про умови кредитування та вартість кредиту 28 листопада 2007 року. Додаток № 1 до кредитного договору від 28 листопада 2007 року, який містить відомості про орієнтовну сукупну вартість кредиту, також підписано ОСОБА_1 . 
Інші угоди укладені між ОСОБА_1 та банком з метою забезпечення виконання та зміни умов кредитного договору відповідно до вимог законодавства. Доказів того, що вона не укладала таких правочинів              ОСОБА_1 суду не надала.
При цьому апеляційний суд правильно вказав, що згідно з висновком почеркознавчої експертизи не встановлено чи виконано підписи у листі ознайомлення з умовами отримання кредиту на споживчі цілі додатку № 2 до кредитного договору, у додатку № 1 до кредитного договору ОСОБА_1   у зв`язку із ненаданням вказаних документів у розпорядження експерта. Проте, в підтвердження доводів позивача за первісним позовом свідчить те, що ОСОБА_1 з 28 листопада 2007 року виконувала умови кредитного договору, додатків до нього, додаткової угоди № 1 від 03 квітня 2009 року,               а також укладала з банком нотаріально посвідчений іпотечний договір та додатковий договір № 1 до нього.
Тому суди попередніх інстанції обґрунтовано вважали, що банк виконав вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», оспорюваний договір споживчого кредиту укладено в письмовій формі та підписано сторонами, які досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. ОСОБА_1 на момент укладення оспорюваного кредитного договору не заявляла додаткових вимог щодо формулювання умов спірного договору та додаткової угоди до нього. Таким чином підстав для визнання кредитного договору недійсним немає. Беручи до уваги викладене, відсутні підстави для визнання недійсними і похідних від кредитного договору правочинів.
Аргументи ОСОБА_1 про те, що апеляційний суд незаконно збільшив суму судового збору за подання апеляційної скарги є помилковими, оскільки звертаючись до суду з первинним позовом, банк пред`явив до стягнення суму заборгованості виражену не у валюті заборгованості, а у гривневому еквіваленті, що становило 3 863 350,17 грн. В подальшому банк уточнив позовні вимоги та просив стягнути заборгованість у валюті зобов`язання, що еквівалентно 6 812 260,41 грн. Сума пред`явлена до стягнення, не охоплена первинними позовними вимогами, становила 2 948 910,24 грн, за яку було доплачено судовий збір у розмірі 44 233,65 грн.
Інші доводи касаційної скарги, які зводяться до незгоди відповідача з оцінкою доказів, зокрема, висновку експерта, є неприйнятними, оскільки суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями щодо переоцінки доказів.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Оскільки у судових рішеннях судів першої і апеляційної інстанцій в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами відсутня мотивація щодо відсутності права кредитодавця нараховувати відсотки після закінчення строку кредитування оскаржені рішення суду першої місцевого суду і постанова апеляційного суду в їх мотивувальній частині підлягають відповідній зміні. Крім того, постанова апеляційного суду в частині визначення розміру заборголваності  за відсотками ухвалена без додержання норм матеріального права, у зв`язку з чим це судове рішення в означеній частині належить змінити та стягнути з  ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 3 754,62 дол. США. В іншій оскарженій частині рішення судів попередніх інстанцій за первісним та за зустрічним позовами необхідно залишити без змін.
Відповідно до статті 436 ЦПК України касаційний суд поновлює виконання постанови Волинського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором у розмірі 177 311,27 дол. США.
Щодо розподілу судових витрат
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до частини десятої статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Оскільки у цій справі позовні вимоги ПАТ «Креді Агріколь Банк», що становлять 6 812 260,41 грн, задоволено судом частково, а саме на 64,52 % (4 395 546,38 грн (177 311,27 дол. США х 24,79 грн за 1 дол. США) : 6 812 260,41 грн х 100%), то судові витрати, сплачені сторонами у зв`язку з розглядом цієї справи покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
ПАТ «Креді Агріколь Банк» за подання позовної заяви, у урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, сплатило судовий збір у розмірі                   47 887,62 грн, тому на його користь необхідно стягнути 30 897,09 грн. 
ОСОБА_1 за подання апеляційної та касаційної скарги сплатила 149 729,08 грн (75 965,48 грн + 73 763,60 грн), тому на її користь підлягає стягненню судовий збір пропорційно 35,48 % позовних вимог, що становить 53 123,88 грн.
Враховуючи норму частини десятої статті 141 ЦПК України на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в сумі 22 226,79 грн (53 123,88 грн - 30 897,09 грн).
Керуючись статтями 400, 412 (в редакції, чинній станом на 07 лютого                    2020 року), 141, 409, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2017 року та постанову Волинського апеляційного суду від 01 серпня                  2019 року в частині мотивів вирішення позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитними коштами змінити, виклавши їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови суду касаційної інстанції.
Постанову Волинського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року в частині вимог за первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості за відсотками змінити, виклавши абзац 4 резолютивної частини оскарженої постанови апеляційного суду в такій редакції: «Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 28 листопада 2007 року № 183/07-фК у загальному розмірі 177 311,27 дол. США, з яких: 173 556,65 дол. США - заборгованість за кредитом, 3 754,62 дол. США - заборгованість за відсотками по кредиту».
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2017 року та постанову Волинського апеляційного суду від 01 серпня                  2019 року в частині стягнення із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» кредитної заборгованості за тілом кредиту в розмірі 173 556,65 дол. США та в частині вирішення зустрічних позовних вимог  ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про визнання кредитного договору, додаткової угоди  № 1 до кредитного договору недійсними, повернення сторін у попередній стан, визнання іпотечного договору та договорів поруки недійсними, залишити без змін.
Поновити виконання постанови Волинського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року у частині стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором у розмірі 177 311,27 дол. США.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 22 226,79 грн.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                               В. І. Крат
Судді                                                                                                 Н. О. Антоненко
                                                                                                     І. О. Дундар
 Є. В. Краснощоков 
                                                                                                     М. М. Русинчук