ПОСТАНОВА 
Іменем України

10 вересня 2020 року                                                         м. Кропивницький

справа № 398/3810/19
провадження № 22-ц/4809/1008/20 

        Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
        
головуючого судді Дуковського О.Л.
суддів Письменного О.А., Чельник О.І.

учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», інтереси якого представляють за довіреністю - Гребенюк Олександр Сергійович, ОСОБА_1 ;
відповідач – ОСОБА_2 , інтереси якого представляє ОСОБА_3 . 

Розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2020 року, у складі головуючого Орловського В.В. у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И В:
Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно укладеного договору від 21 червня 2018 року ОСОБА_2 надано кредит в сумі 1300, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Свої зобов`язання за вказаним договором відповідач не виконав належним чином, а тому утворилася заборгованість.
Станом на 14.07.2019 заборгованість відповідача за кредитним договором становить 42175,20 грн., яка складається із 29837,58 грн. заборгованості за кредитом, 8579,93 заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1273,16 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 0,00 грн. заборгованість за пенею, 0,00 пеня за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500 грн. штраф (фіксована складова), 1984,53 грн. - штраф (процентна складова). 
Просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 42175,20 грн. 
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 21.06.2018 у сумі 24858,68 грн. та витрати на оплату судового збору у розмірі 1132,27 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідач не погоджується із випискою із особового рахунку і вважає, що суд безпідставно взяв до уваги її як доказ, чим порушив процесуальне законодавство.
Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» також подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову і задовольнити в цій частині, а в іншій рішення суду залишити без змін.
Позивач вказував, що підписуючи анкету – заяву відповідач пройшов ідентифікацію в банку, а тому повторне заповнення будь – яких заяв або підписання інших додаткових документів не вимагалося згідно процедури, що затверджена наказами по банку і що не суперечить чинному законодавству. Саме, на підставі вказаної заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок і на яку встановлено кредитний ліміт.
Посилається на те, що відповідачем у день відкриття карткового рахунку та отримання кредитної картки та початку користування кредитними коштами було підписано довідку про умови кредитування, в якій і ознайомився з основними умовами кредитування.
Згідно ч.ч.1,3 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи   категорію та складність даної справи, справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду  першої інстанції  в межах  доводів та  вимог апеляційної скарги, апеляційний суд  дійшов  висновку, що апеляційна  скарга не підлягає задоволенню  з  таких підстав.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки  щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що 21 червня 2018 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н , згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 1300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.
У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
Звернувшись із позовом позивач разом із кредитним договором подав Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна» та «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Зазначений витяг не підписаний ОСОБА_2 .
З розрахунку заборгованості за договором б/н від 21.08.2018 вбачається, що зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконує, в зв`язку з чим станом на 14 липня 2019 року йому нарахована заборгованість у розмірі 42175,20 грн., яка складається із 29837,58 грн. заборгованості за кредитом, 8579,93 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1273,16 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 0,00 грн. заборгованість за пенею, 0,00 пеня за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500 грн. штраф (фіксована складова), 1984,53 грн. - штраф (процентна складова).
Ухвалою суду від 08.01.2020 витребувано у позивача виписку по рахунках відповідача за кредитним договором б/н від 21.06.2018 на підставі ч. 7 ст. 81 ЦПК України.
Згідно виписки по кредитному рахунку ОСОБА_4 заборгованість за тілом кредиту станом на 25.12.2018 становить 24858,68 грн. (а.с.88-90).
Ця заборгованість утворилась у період з 03.10.2018 до 25.12.2018. 
Із виписки вбачається, що заборгованість утворилась у зв`язку із здійсненням ОСОБА_4 видаткових операцій з оплати товарів, послуг та зняття готівки з власного рахунку за рахунок кредитного ліміту.
Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції визнав вищевказану виписку належним доказом, оскільки вона є документом, що підтверджує суми витрат відповідача на оплату банківських послуг з розрахунково-касового обслуговування і містить усі визначені реквізити та підтверджує здійснення відповідних операцій зі зняття готівки, оплати товарів і послуг з використанням кредитного ліміту, відображає наявність заборгованості. 
Ця виписка підписана працівником АТ КБ «Приватбанк». 
Суд першої інстанції визнав необґрунтованими доводи відповідача, що дана довідка є неналежним доказом у справі.
Колегія суддів, погоджується із судом першої інстанції, що виписка оформлена належним чином і є допустимим доказом у справі, а також не вбачає порушення процесуального законодавства судом першої інстанції щодо витребування вказаної виписки у позивача.
Таким чином, рішення суду , що оскаржується в частині стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 24858,68 грн. (тіло кредиту) є законним та обґрунтованим.
Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують зазначеного. 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження  № 6-16цс15).
Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
З наведених підстав, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що банк не довів, що саме надані ним Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно брав на себе саме на цих Умовах зобов`язання зі сплати відсотків та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. 
Доводи апеляційної скарги позивача зазначеного не спростовують.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Також, колегія суддів зазначає, що за правилами ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) у відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
В межах вимог та доводів апеляційних скарг, передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції не встановлено.
Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382,384 ЦПК України, суд, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу   ОСОБА_2 та Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.
Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України. 

Головуючий суддя                                                        О.Л. Дуковський 

Судді                                                                        О.А. Письменний 

       О.І. Чельник