ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 року 
м. Київ
справа № 805/2572/16-а
адміністративне провадження № К/9901/22137/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Яковенка М. М.,
суддів - Дашутіна І. В., Шишова О. О.,
розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу №  805/2572/16-а
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Артемівського міського відділу (з обслуговування міста Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про стягнення грошового забезпечення, середньомісячного грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги, грошової компенсації за невикористану відпустку,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду (склад колегії суддів: Сухарьок М. Г., Блохін А. А., Гаврищук Т. Г.) від 01 березня 2017 року, 
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:
- стягнути з Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середньомісячне грошове забезпечення за період з 01 серпня 2014 року до 22 жовтня 2014 року;
- стягнути з Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільнені зі служби, в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 11 (одинадцять) календарних років служби;
- стягнути з Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану відпустку у 20 діб за 2014 рік;
- стягнути з Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) з 20 серпня 2014 року по день ухвалення судового рішення відповідно до ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України.
2. Вимоги адміністративного позову мотивовано тим, що при звільненні з органів внутрішніх справи ОСОБА_1 не було виплачене грошове забезпечення, одноразова грошова допомога та грошова компенсація за невикористану відпустку за 2014 рік. При цьому, позивач зазначив, що з наказом про своє звільнення він був ознайомлений лише 22 жовтня 2014 року, а до цього часу він виконував свої функціональні обов`язки, жодних наказів щодо відсторонення його від займаної посади у період з 20 серпня 2014 року (дата наказу про звільнення) до 22 жовтня 2014 року (дата ознайомлення з наказом) відповідачем не приймалося. Разом з цим, грошове забезпечення виплачене було лише по 31 липня 2014 року.
3. Ухвалами Донецького окружного адміністративного суду від 23 серпня 2016 року замінено первинного відповідача Міністерство внутрішніх справ України на належного - Артемівський міський відділ (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, а також залучено Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області в якості другого відповідача.
4. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.
5. Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2017 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 . 
Скасовано постанову Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2016 року та ухвалено нову постанову про часткове задоволення позовних вимог.
Стягнуто з Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району) Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану частину щорічної відпустки за 2014 рік тривалістю 22 календарних дні.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
6. Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, 17 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить змінити постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог шляхом їх задоволення, а також змінити рішення апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог, зазначивши суму, що підлягає стягненню - 2422,86 грн.
7. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 березня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
8. 12 квітня 2017 року до Вищого адміністративного суду України від Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області надійшли заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в яких відповідач просить залишити оскаржуване судове рішення без змін, а касаційну скаргу без задоволення.
9. 14 квітня 2017 року до Вищого адміністративного суду України від Артемівського міського відділу (з обслуговування міста Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області надійшли заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в яких відповідач просить залишити оскаржуване судове рішення без змін, а касаційну скаргу без задоволення.
10. Вищим адміністративним судом України справа до розгляду не призначалася.
11. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.
12. Відповідно до пп. 4 п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
13. 14 лютого 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2017 року у справі № 805/2572/16-а передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (склад колегії суддів: Бевзенко В. М. - головуючий суддя (суддя-доповідач), Шарапа В. М., Данилевич Н. А.).
14. На підставі розпорядження в. о. заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду № 677/0/78-20 від 27 квітня 2020 року призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Бевзенка В. М., що унеможливлює його участь у розгляді касаційної скарги.
15. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28 квітня 2020 року, визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М. - головуючий суддя, Дашутін І. В., Шишов О. О.
16. Ухвалою Верховного Суду справу прийнято до свого провадження, закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.
IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
17. Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 04 серпня 2003 року по 20 серпня 2014 року ОСОБА_1 на різних посадах проходив службу в органах внутрішніх справ України.
18. Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20 серпня 2014 року № 1634 о/с «По особовому складу» відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ у запас (із поставленням на військовий облік) за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) капітана міліції ОСОБА_1 . оперуповноваженого сектору державної служби боротьби з економічною злочинністю Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 07 серпня 2014 року № 865.
19. З наказом № 1634 ОСОБА_1 був ознайомлений 22 жовтня 2014 року, що підтверджується листом ознайомлення працівників Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області.
20. Відповідно до наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Донецькій області від 07 жовтня 2014 року № 362 о/с «По особовому складу» на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 ОСОБА_1 визначено вислугу років станом на 20 серпня 2014 року: у календарному обчисленні 11 років 00 місяців 16 днів, у пільговому обчислені - 12 років 11 місяців 14 днів.
21. Судами встановлено, що грошове забезпечення ОСОБА_1 було виплачене по 31 липня 2014 року.
22. З метою підтвердження виконання службових обов`язків після 20 серпня 2014 року ОСОБА_1 надав наказ Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 22 серпня 2014 року № 561 «Про залучення особового складу Артемівського міськвідділу для охорони громадського порядку в зоні АТО», наказ Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 30 вересня 2014 року № 694 «Про залучення особового складу Артемівського міськвідділу для охорони громадського порядку в зоні АТО», відповідно до яких ОСОБА_1 був залучений до виконання свої службових обов`язків з метою забезпечення охорони громадського порядку в зоні проведення антитерористичної операції.
23. Вважаючи, що при звільненні йому безпідставно не були виплачені всі належні кошти, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом.
IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
24. Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що відповідачі у цій справі діяли відповідно до вимог чинного законодавства, відтак доводи та підстави на яких ґрунтуються позовні вимоги не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. 
25. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про часткове задоволення позовних вимог, виходив з того, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку щодо відсутності в позивача права на отримання компенсації за невикористану частину відпустки, оскільки положення п 3.4.8 Інструкції № 499, відповідно до якого за бажанням особи їй надається чергова відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку в разі звільнення з органів внутрішніх справ відповідно до законодавства, на момент звільнення позивача зі служби була не чинною.
26. Щодо позовних вимог про стягнення грошового забезпечення, апеляційний суд зазначив, що копія наказу від 22 серпня 2014 року № 561 «Про залучення особового складу Артемівського міськвідділу для охорони громадського порядку в зоні АТО», а також копія наказу Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 30 вересня 2014 року № 694 «Про залучення особового складу Артемівського міськвідділу для охорони громадського порядку в зоні АТО» жодним чином не засвідчені, тому визначити їх доказову силу суд не вбачав за можливе та не зміг прийняти як доказ. Крім цього, відомості щодо оскарження позивачем цих наказів відсутні, що спростовує доводи ОСОБА_1 щодо наявності в нього права на отримання грошового забезпечення після 31 липня 2014 року.
27. Щодо позовних вимог про стягнення одноразової грошової допомоги, апеляційний суд зазначив, що оцінюючи підставу звільнення ОСОБА_1 зі служби, а саме скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, у нього відсутнє право отримання одноразової грошової допомоги, що за своєю суттю є преміюванням за тривалу службу в органах внутрішніх справ.
28. Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку (грошового забезпечення), апеляційний суд дійшов висновку, що така вимога є передчасною, оскільки відсутні докази звернення ОСОБА_1 до Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району) Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області із заявою щодо проведення розрахунку при звільненні.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
29. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення у справі.
30. Зокрема скаржник зазначив, що звільнення відбулося 20 серпня 2014 року, а трудову книжку відповідачем видано 22 жовтня 2014 року. Відтак, у разі затримки трудової книжки з вини власника середній заробіток виплачується за весь час вимушеного прогулу. Також, скаржник зазначив, що він звертався 04 листопада 2016 року з вимогою про проведення розрахунку при звільненні, однак суди не взяли цю обставину до уваги.
31. Скаржник звертає увагу, що апеляційним судом стягнуто грошову компенсацію за невикористану відпустку, проте помилково не зазначено суму, яку необхідно стягнути.
32. Крім цього, скаржник у касаційній скарзі здійснює виклад обставин справи та надає їм відповідну оцінку, цитує норми процесуального та матеріального права, а також висловлює свою незгоду із оскаржуваним судовим рішенням про часткове задоволення позовних вимог.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
33. Враховуючи положення п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №  460-ІХ, а також те, що касаційна скарга на судові рішення у цій справі була подана до набрання чинності цим Законом і розгляд їх не закінчено до набрання чинності цим Законом, Верховний Суд розглядає цю справу у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Отже, застосуванню підлягають положення КАС України у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року.
34. Верховний Суд, переглянувши оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, у відповідності до ч. 1 ст. 341 КАС України, виходить з наступного.
35. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
36. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
37. Законом України «Про міліцію», Постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», Положенням №114 та Інструкцією №499 не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи ст. 116, 117 КЗпП України, що не заборонено спеціальним законодавством.
38. У постанові Верховного Суду України від 13 березня 2017 року №6-259цс17 наведені правові висновки, за якими установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.
39. У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.
40. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.
41. Суд може зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, за таких умов: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, як належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.
42. З огляду на викладене, враховуючи задоволення судом апеляційної інстанції позовних вимог щодо стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку, Суд дійшов висновку про наявність у ОСОБА_1 права на середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.
43. Крім цього, судами попередніх інстанцій не було встановлено фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні, а саме не встановлено розмір грошового забезпечення скаржника, який є базою для розрахунку вказаної виплати. Також, судами не надано належної оцінки доводам позивача щодо його звернення до уповноваженого органу з приводу повного розрахунку при звільненні. Окрім цього, посилання судів щодо неналежних доказів проходження служби позивачем у період після 20 серпня 2014 року, не відповідає вимогам ст. 71 КАС України (у редакції до 15 грудня 2017 року).
44. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 353 КАС України передбачено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази.
45. При цьому, ч. 4 ст. 353 КАС України передбачено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
46. Зважаючи на те, що допущені судами порушення норм процесуального права не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції, який процесуальним законом позбавлений можливості досліджувати докази і встановлювати обставини, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, якому слід вжити визначені законом заходи, необхідні для встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, надати оцінку всім аргументам учасників справи та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2017 року та постанову Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2016 року у справі № 805/2572/16-а скасувати.
Справу № 805/2572/16-а направити на новий судовий розгляд до Донецького окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                           М. М. Яковенко

Судді                                                                                                              І. В. Дашутін

                                                                                                              О. О. Шишов