Постанова                                            
Іменем  України                                            
27 серпня 2020 року
м. Київ
справа № 522/22205/17
провадження № 61-4481св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), 
Шиповича В. В., 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , правонаступниками якої є ОСОБА_2 , Свято-Архангело-Михайлівський жіночий монастир Одесько-Ізмаїльської Єпархії Українська Православна Церква, громадська організація «Юридична порада», 
відповідач - ОСОБА_3 ,
представник відповідача - ОСОБА_4 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 , подану представником - ОСОБА_4 , на ухвалу Одеського апеляційного суду від 11 лютого 2019 року у складі судді Сегеди С. М., 
ВСТАНОВИВ:
1.        Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору  дарування недійсним. 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2018 року у складі судді Бондар В. Я., з урахуванням ухвали цього ж суду 
від 26 листопада 2018 року про виправлення описки, було залучено ОСОБА_2 , Свято-Архангело-Михайлівський жіночий монастир 
Одесько-Ізмаїльської Єпархії Українська Православна Церква, громадську організацію «Юридична порада» до участі у справі № 522/22205/17 як правонаступників померлої ОСОБА_1 , поновлено провадження та призначено справу до розгляду. 
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_3 оскаржив її до суду апеляційної інстанції.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси 
від 19 листопада 2018 року повернуто заявнику.
Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що закон містить пряму заборону на оскарження ухвали суду першої інстанції про залучення у справу правонаступників позивача, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відкриття апеляційного провадження у справі, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно повернути заявнику.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у березні 2019 року до Верховного Суду,                      ОСОБА_3 в інтересах якого діє представник - ОСОБА_4 , посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просив скасувати оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу для продовження розгляду. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 15 березня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано її матеріали із суду першої інстанції. 
У квітні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 29 липня 2020 року справу за позовом ОСОБА_1 , правонаступниками якої є ОСОБА_2 , Свято-Архангело-Михайлівський жіночий монастир Одесько-Ізмаїльської Єпархії Українська Православна Церква та громадська організація «Юридична порада», до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним призначено до судового розгляду.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно розтлумачив статті 357, 358 ЦПК України, не звернув уваги, що відповідно до пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження, чим створив обмеження доступу до суду та позбавив його права на апеляційне оскарження зазначеної ухвали.
Відзив на касаційну скаргу не надійшов
Фактичні обставини справи, встановлені судами
У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2018 року справа прийнята до провадження та провадження у справі було зупинено до вступу в справу процесуального правонаступника ОСОБА_1 .
На запит суду, приватний нотаріус міського нотаріального округу 
Черненко І. П. листом № 209/02-14 від 03 листопада 2018 року, що надійшов до суду 09 листопада 2018 року, повідомив, що спадкоємцями 
ОСОБА_1 є: за законом, її син - ОСОБА_3 ; за заповітом - Свято-Архангело-Михайлівський жіночий монастир Одесько-Ізмаїльської Єпархії Українська Православна Церква; за заповітом - громадська організація «Юридична порада»; за законом, її син - ОСОБА_2 .
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2018 року було залучено ОСОБА_2 , Свято-Архангело-Михайлівський жіночий монастир Одесько-Ізмаїльської Єпархії Українська Православна Церква та громадську організацію «Юридична порада» до участі у справі 
№ 522/22205/17 як правонаступників померлої ОСОБА_1 , поновлено провадження та призначено справу до розгляду.
2.        Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ОСОБА_3 , подану представником - ОСОБА_4 , підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна 
держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суд з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).
У справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
Відповідно до статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Згідно з частиною першою статті 353 ЦПК України визначено перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені окремо від рішення суду, зокрема до таких ухвал відноситься й ухвала про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження (пункт 28).
Відповідно до частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції якщо, окрім інших випадків, апеляційну скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.
Суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2018 року виходив із того, що ухвала про процесуальне правонаступництво не підлягає оскарженню.
Такий висновок суду апеляційної інстанції не відповідає пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК України.
Ураховуючи викладене, оскаржувана ухвала апеляційного суду про повернення апеляційної скарги ОСОБА_3 не може вважатись законною та підлягає скасуванню, а справа - передачі до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження. 
Згідно з частиною четвертою статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
Відповідно до частин четвертої та шостої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
За таких обставин ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалена з порушення норм процесуального права, що в силу частини четвертої статті 406, частин четвертої та шостої статті 411 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_3 , подану 
представником - ОСОБА_4 , задовольнити. 
Ухвалу Одеського апеляційного суду від 11 лютого 2019 року скасувати, справу передати на розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
Судді:                                                                                               О. М. Осіян 
                                                                                                     Н. Ю. Сакара 
                                                                                                     С. Ф. Хопта
                                                                                          В. В. Шипович