ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/402/20 Справа № 175/4652/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Новік Л. М. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року                        Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду області в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів          -        Варенко О.П., Городничої В.С.
при секретарі         -        Василенко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2019 року  
по справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Руденко Вікторія Аркадіївна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИЛА:
В грудні 2017 року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Руденко Вікторія Аркадіївна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
       Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2019 року у задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Руденко Вікторія Аркадіївна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини – відмовлено.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2019 року у справі №175/4652/17 про визнання додаткового строку для прийняття спадщини та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
       Відзивів на апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2019 року від інших учасників справи до суду не надходило. 
       Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис №75 від 14 червня 2011 року.
Факт родинних відносин між ОСОБА_1  та ОСОБА_4 , як доньки та батька було встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи, а саме : копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2  від 19 вересня 1977 року, копією свідоцтва про одруження серія НОМЕР_3 , актовий запис №221 від 26.06.1999 року; копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія  НОМЕР_4  від 05.11.2001 р.; копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_5  від 12.05.2006 року 
Після смерті ОСОБА_4 є також інші спадкоємці, його діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Позивач на підтвердження своїх позовних вимог надала копію заяви від 05.10.2011 року, зі змісту якої вбачається, що вона приймає спадщину після смерті батька, ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , але на заяві є відмітка приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Руденко В.А. про засвідчення справжності підпису ОСОБА_1 , який зроблено у її присутності, та зареєстровано в реєстрі за № 949 від 05.10.2011 року, відмітку нотаріуса про реєстрацію спадкової справи з вхідним номером від 05.10.2011 року дана заява не містить (а.с.11). 
В листопаді 2011 року  ОСОБА_1  звернулась, до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М. М. щодо відкриття спадкової справи після смерті її батька, та отримала роз`яснення щодо складання нею заяви про прийняття спадщини підтверджує факт прийняття нею спадщини, а відкрити спадкову справу після ОСОБА_4 померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 необхідно за місцем відкриття спадщини, а саме у Дніпропетровському районному нотаріальному окрузі. 
У зв`язку з зазначеним позивач вважала, що склавши заяву про прийняття спадщини вона виконала передбачені законодавством умови прийняття спадщини. 
В серпні 2017 року у відділі ЗАГС Чечелівського району м. Дніпра вона отримала оригінал Свідоцтва про смерть батька, додала до нього оригінал заяви з засвідченням справжності її підпису 05 жовтня 2011 року та інші документи щодо родинних зв`язків з померлим й знову звернулася із заявою до приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Руденко В.А., про прийняття спадщини, проте, останній роз`яснено, що ці дії треба було здійснити впродовж шести місяців з дня смерті спадкодавця. 
Разом з тим, з копій матеріалах спадкової справи встановлено, що від відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є заяви від 29.09.2017 року в яких вони зазначають, що спадщину після смерті батька, ОСОБА_4 вони прийняли фактично, так як на момент його смерті мешкали за однією адресою з ним, де і мешкають на теперішній час. 
Отже, постановою приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Руденко В.А., від 06 грудня 2017 року відмовлено ОСОБА_1 , у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки нею пропущений строк на прийняття спадщини.
Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). 
Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 "Про судову практику у справах про спадкування”, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України. 
Аналізуючи зазначене можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і, кінцево, дає відповідь на питання про прийняття спадщини.
Пропуск такого строку, позбавляє спадкодавця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору, який пропущено з поважних причин, і потребує пред`явлення нею позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини не можуть бути визнані поважними з підстав юридичної необізнаності позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини.
Посилання апелянта, що нею були виконані всі умови передбачені чинним законодавством, а саме заяву складено в строк, що не перевищує шести місяців з дня смерті спадкодавця, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки 05.10.2011 року, коли апелянт вперше звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Руденко В.А., нею не було надано нотаріусу всіх документів передбачених діючим законодавством, у зв`язку з чим примірник заяви ОСОБА_1 , приватним нотаріусом не приймався та був залишений ОСОБА_1 в черзі документів для здійснення такої реєстрації після отримання нею та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть ОСОБА_4 та інших необхідних для такої реєстрації документів та довідок. 
Щодо юридичної необізнаності апелянта щодо подачі заяви про прийняття спадщини та строків, колегія суддів ставиться критично, оскільки у судовому засіданні суду апеляційної інстанції приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Руденко В.А. було зазначено, що ОСОБА_1 працює помічником нотаріуса та останній було достеменно відома процедура звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. 
       Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
       Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення – не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – без змін.
       Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко 

В.С.Городнича