Ухвала        
30 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 766/10362/19
провадження № 61-9496ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Штелик С. П., (суддя-доповідач), Калараша А. А.,                Сімоненко В. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 лютого 2020 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 20 травня               2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати та відшкодування моральної шкоди, 
 
ВСТАНОВИВ:
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до                                 КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати та відшкодування моральної шкоди. 
Позов мотивовано тим, що вона працювала на посаді начальника відділу кадрів КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради з січня 2012 року. Наказом від 08 травня 2014 року № 36-к/тр її було звільнено з роботи на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України, у зв`язку з систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором. 01 грудня 2015 року апеляційний суд Херсонської області ухвалив рішення, яким визнав звільнення її з роботи незаконним і скасував наказ КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної радивід 08 травня                      2014 року № 36-к/тр. Датою звільнення встановлено 01 грудня 2015 року та змінено підставу звільнення на статтю 38 КЗпП України (за власним бажанням). 
Відповідач не виплатив заробітну плату при звільненні, тому рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 14 листопада                    2018 року у справі № 668/3425/16-ц, залишеним без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року, було стягнуто з              КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної радина користь  ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 60 368,61 грн та компенсацію основної щорічної відпустки у               розмірі 3 470,54 грн. Рішення виконано відповідачем в примусовому порядку лише 20травня 2019 року.
Вказувала, що оскільки відповідач КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради виплатив заробітну плату та компенсацію заробітної плати за час основної відпустки та за час вимушеного прогулу не 01 грудня 2015 року, у день звільнення, а лише                 20 травня 2019 року, то він повинен, відповідно до статті 34 Закону України  «Про оплату праці» та Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» одночасно з такою виплатою нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, у розмірі                      23 177,12 грн.
Також, ОСОБА_1 посилаючись на те, що довготривалим порушенням її права на одержання всіх сум заробітної плати у день звільнення з роботи, відповідачем їй завдано моральної шкоди просила стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. 
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 13 лютого 2020 року позов задоволено. Стягнуто з КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради на користь ОСОБА_1 компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушення строків їх виплати у сумі 23 177,12 грн, моральну шкоду у розмірі 10 000 грн та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. 
Постановою Херсонського апеляційного суду від 20 травня 2020 року рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 лютого 2020 року в частині задоволення позовної вимоги про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати компенсації заробітної плати за час основної відпустки скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову в частині стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати компенсації заробітної плати за час основної відпустки.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 лютого 2020 року змінено зменшивши стягнуту з КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» на користь ОСОБА_1 компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушення строків їх виплати з 23 177,12 грн до                         21 188,17 грн (без утримання податків та інших обов`язкових платежів) та зменшивши суму стягнутого з КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» на користь ОСОБА_1 судового збору з 768,40 грн                              до 653,14 грн. 
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 лютого 2020 року в частині стягнення з КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди залишено без змін.
У касаційній скарзі, поданій у червні 2020 року до Верховного Суду,                  КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради просить скасувати рішення суду першої інстанції, постанову апеляційного суду та направити справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Згідно частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:                       1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя;                 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
Згідно частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. 
Ціна позову у даній справі становить 33 177,12 грн, що не перевищує                  ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102*100=210 200).
Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вищенаведених приписів ЦПК України.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.
Касаційна скарга не містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України                  суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню;
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім                   судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій в межах своїх повноважень, заявник не переконав у наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 лютого 2020 року та постанову Херсонського апеляційного суду                   від 20 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати та відшкодування моральної шкоди відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові. 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           С. П. Штелик 
 
                                                                                                              А. А. Калараш     
 
                                                                                                              В. М. Сімоненко