ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2020 року	Львів	Справа № 140/6658/20 пров. № А/857/8005/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді:                                             Кухтея Р.В.
суддів:                                                                      Носа С.П., Затолочного В.С.
з участю секретаря судового засідання:            Ігнатищ Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 червня 2020 року (ухвалене головуючим-суддею Сорокою Ю.Ю., час ухвалення судового рішення 15 год 27 хв у м. Луцьку) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправними та скасування рішень,
в с т а н о в и в :

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати постанови Першого відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) (далі - Перший відділ ДВС) від 13.04.2020 про стягнення виконавчого збору в розмірі 9 446,00 грн та від 02.03.2020 про накладення та стягнення штрафу в розмірі 1700,00 грн.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03.06.2020 позов було задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Першого відділу ДВС Дячок О.Р. від 02.03.2020 про накладення штрафу. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою повністю задовольнити адміністративний позов. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що вона була позбавлена можливості виконати рішення суду в добровільному порядку, оскільки ні вона, ні її представник не були присутні в судовому засіданні, в якому було постановлено рішення про передачу спірного автомобіля ОСОБА_2 та не отримували його копію. Крім того, постанова про стягнення виконавчого збору була прийнята з порушенням процедури, визначеної ч.4 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404-VIII), якою передбачено, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження. Додатково скаржниця зазначає, що не могла добровільно виконати рішення суду, оскільки автомобіль, перебуваючи у її власності, експлуатувався за межами Волинської області в м. Кременчук.
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутності за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.
Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксація судового розгляду технічними засобами не здійснюється. 
Заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати та прийняти постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що на виконанні у Першому відділ ДВС перебуває виконавчий лист, виданий Луцьким міськрайонним судом Волинської області 18.12.2019 по справі №161/9790/18 про зобов`язання ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 автомобіль марки «Volvo», моделі FH 12, вантажний сідловий тягач, рік випуску 1998 , колір білий, об`єм двигуна 11967 куб.см D, шасі № НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 .
18.02.2020 державним виконавцем Першого відділу ДВС Дячок О.Р. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №61300492, у якій вказано про необхідність виконання боржником рішення суду протягом 10 робочих днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, яку листом від 19.02.2020 направлено на адресу позивача та вручено 04.03.2020.
28.02.2020 актом державного виконавця Першого відділу ДВС Дячок О.Р. встановлено, що станом на 28.02.2020 рішення суду боржником не виконано.
02.03.2020 державним виконавцем Першого відділу ДВС Дячок О.Р. прийнято постанову від 02.03.2020 про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу в розмірі 1700 грн.
Цього ж дня, постановою державного виконавця Першого відділу ДВС Дячок О.Р. про розшук майна боржника, оголошено в розшук вказаного транспортного засобу.
10.04.2020 актом державного виконавця Першого відділу ДВС Дячок О.Р. встановлено, що станом на 10.04.2020 рішення суду боржником не виконано. 
13.04.2020 державним виконавцем прийнято постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 9 446, 00 грн. 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходи з того, що державним виконавцем при винесенні постанови про накладення штрафу від 02.03.2020, не взято до уваги обставину, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 18.02.2020 отримана позивачем 04.03.2020, тобто до 04.03.2020 позивачу не було відомо про існування виконавчого провадження, а відтак остання не могла виконати рішення суду у наданий державним виконавцем 10-денний строк. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною та скасування оспорюваної постанови, суд першої інстанції, застосовуючи положення ч.5 ст.27 Закону №1404-VIII дійшов висновку, що державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження і така постанова є обов`язком держаного виконавця, якщо примусове виконання рішення суду передбачає справляння виконавчого збору.
Проте, колегія суддів вважає, що до таких висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, суд першої інстанції прийшов з неправильним застосуванням норм матеріального права, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон №1404-VIII, статтею першою якого передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ст.2 цього Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад : 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно ч.1 ст.18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до ч.5 ст.26 Закону №1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Згідно дефініції, наведеної у ч.1 ст.27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (ч.2 ст.27 Закону №1404-VIII).
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (ч.4 ст.27 Закону №1404-VIII).
Частиною дев`ятою статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Тобто, за примусове виконання виконавчого документа справляється відповідний збір, про що державний виконавець зобов`язаний зазначити при відкритті виконавчого провадження та прийняти окреме рішення про стягнення з боржника виконавчого збору.
Частиною третьої статті 40 Закону №1404-VIII визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п.1-4, 6, 7, 9 ч.1 ст.37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п.1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 ч.1 ст.39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Таким чином, законом чітко визначено правовий порядок винесення відповідних постанов, зокрема, постанові про стягнення виконавчого збору повинна передувати постанова про закінчення виконавчого провадження. При цьому, постанова про виконавчий збір приймається не пізніше наступного дня з дня закінчення такого провадження.
Як зазначалась вище, 18.02.2020 державним виконавцем Першого відділу ДВС Дячок О.Р. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61300492, якою питання стягнення виконавчого збору не вирішувалось.
При цьому, постанова про стягнення виконавчого збору від 13.04.2020 винесена після відкриття виконавчого провадження, проте раніше, ніж постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII.
Матеріалами справи підтверджено та спростовано доводами апеляційної скарги, що державним виконавцем при винесені постанови про стягнення виконавчого збору від 13.04.2020 було порушено вимоги ч.3 ст.40 Закону №1404-VIII.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач вийшов за межі визначених повноважень щодо здійснення заходів примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені законом, що призвело до порушення процедури виконавчого провадження та є підставою для скасування постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 613004927 від 13.04.2020.
Суд першої інстанції надав невірну правову оцінку обставинам справи, не врахував наведені норми матеріального права, у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для відмови у задоволені позовних вимог у частині що оскаржується.
Згідно ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;  недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;  неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги є суттєвими дають підстави дійти висновку про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, через що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
В частині задоволених позовних вимог рішення суду сторонами не оскаржувалось та колегія суддів не вбачає підстав для застосування положень ч.2 ст.308 КАС України.  
Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відтак, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судовий збір в розмірі 1260,90 грн, сплачений за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.139, 229, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення   Волинського окружного адміністративного суду від 03 червня 2020 року по справі №140/6658/20 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправними та скасування рішень задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) Дячок Оксани Ростиславівни по виконавчому провадженню №61300492 від 13 квітня 2020 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 9446 грн.
В іншій частині Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03.06.2020 по справі №140/6658/20 - залишити без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Першого відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) (код ЄДРПОУ 35041461, вул. Винниченка, 27а, м. Луцьк, Волинська область, 43021) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) 1 260 (одну тисячу двісті шістдесят) гривень 90 копійок сплаченого судового збору.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, передбачених ч.4 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	В. С. Затолочний  	
Повне судове рішення складено 28.07.2020.