ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6183/20 Справа № 192/2130/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Стрельников О. О. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Каратаєвої Л.О.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,
 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” на заочне рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2020 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 

                                В С Т А Н О В И Л А:
       08 листопада 2018 року АТ КБ “ПриватБанк” звернулося до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості, просило стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 08.10.2008 року, в загальній сумі 111357,03 грн., з яких 2498,11 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 108858,92 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом, а також судові витрати у розмірі 1762 грн.(а.с.2-4).
Заочним рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк», за кредитним договором б/н від 08 жовтня 2008 року заборгованість за кредитом – в розмірі 300 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» грн. 1762 грн.00 коп. витрат по сплаті судового збору. В задоволенні іншої частини позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий суд не врахував, що відповідачем підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки “Універсальна, 30 днів пільгового періоду”, у якій зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом — 3% на місяць, розмір щомісячних платежів — 7% від розміру заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, порядок нарахування пені та розмір штрафів; відповідачем заперечень щодо підпису указаної довідки не надано.
Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга АТ КБ “ПриватБанк” підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.
Зазначеним вимогам закону рішення суду, в оскаржуваній частині, в повній мірі не відповідає з огляду на таке.
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підтвердження позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано заяву позичальника ОСОБА_1 від 08.10.2008 року, за змістом якої відповідач просить надати йому кредит в розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну карту “Кредитка “Універсальна” 30 днів пільгового періоду з базовою процентною ставкою 3% на місяць (36% річних) (а.с. 8). В заяві передбачено, що позичальник за порушення строків платежів, більше ніж на 120 днів, сплачує банку штраф 250,0 грн. + 5% від суми позову. Строк повернення кредиту не встановлений.
Відповідно до наданого АТ КБ «Приватбанк» розрахунку заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором, станом 31.07.2018 року становить 111357,03грн., з яких 2498,11 грн. – заборгованість за кредитом, 157984,32 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом, не сплачені проценти на поточну заборгованість 74,03 грн., несплачені проценти на прострочену заборгованість 157910, 29 грн. нарахована комісія 5813, 29 грн.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користуванням кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме надану позивачем довідку про умови кредитування та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами , та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Колегія суддів не може в повній мірі погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
З матеріалів справи, а саме: з довідки про умови кредитування з використанням кредитки “Універсальна, 30 днів пільгового періоду” (а.с.9), підписаної ОСОБА_1 08.10.2008 року в день підписання анкети-заяви, про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг визначено, вбачається, що базова відсоткова ставка в місяць складає 3%, передбачено порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості та розмір штрафів при порушення термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів (500 грн.+5% від суми заборгованості).
З розрахунку заборгованості (а.с.5-7) вбачається, що відповідач користувалася кредитними коштами та здійснювала погашення заборгованості. Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач користувалася кредитними коштами заслуговують на увагу.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, наявні підстави для стягнення з відповідача процентів відповідно до ст. 526,1054 ЦК України, оскільки їх розмір та порядок нарахування передбачені умовами укладеного між сторонами договору, а саме: довідкою про умови кредитування з використанням кредитки “Універсальна, 30 днів пільгового періоду” (а.с.9), підписаною ОСОБА_1 08 жовтня 2008 року.
Разом з тим, розрахунок позивача свідчить про те, що за кредитним договором відбулося збільшення відсоткової ставки з 01 квітня 2015 року до 43,2% річних. Матеріали справи не містять даних щодо повідомлення відповідача про зміну розміру відсоткової ставки.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України (у редакції, чинній на момент збільшення відсоткової ставки) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку дії кредитного договору.         Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Верховний Суд України у постанові від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374цс17 виклав правовий висновок, відповідно до якого у разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.
У досліджуваних правовідносинах обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства, зокрема ст. 1056-1 ЦК України, підтверджується їх змістом, оскільки цією імперативною правовою нормою визначено, що недотримання її вимог має наслідком недійсність правочину.
В оцінці правової природи рішення про збільшення ПАТ КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку відсоткової ставки за кредитом суд виходить з того, що таке рішення є правочином, оскільки є дією особи, що спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 202 ЦК України). Одночасно така дія не передбачена в укладеному кредитному договорі як підстава зміни його умов банком в односторонньому порядку, як не передбачено і процедури збільшення відсоткової ставки за кредитним договором, зокрема, порядок погодження таких умов із позичальником.
Таким чином, актом цивільного законодавства встановлене застосовуване до спірних правовідносин імперативне правило, що не може бути змінене договором сторін, яким врегульовано порядок набрання чинності запроваджуваними банком змінами відсоткової ставки за кредитом у споживчих правовідносинах.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Таким чином, як на момент укладення кредитного договору, так і на момент збільшення відсоткової ставки відповідно до імперативних правил ст. 1056-1 ЦК України банк був обмежений у праві приймати рішення про збільшення відсоткової ставки в односторонньому порядку.
Позивач під час розгляду справи не надав доказів та не довів дотримання ним вимог законодавства щодо порядку та процедури збільшення відсоткової ставки за кредитним договором, що дає підстави для висновку про недійсність рішення як правочину про збільшення відсоткової ставки за кредитним договором.
Враховуючи, що банк збільшив відсоткову ставку за кредитним договором в односторонньому порядку, а умовами заяви не передбачено можливість збільшення відсоткової ставки, відсутні докази, які підтверджують повідомлення позичальника про збільшення відсоткової ставки та погодження ним таких умов, колегія суддів вважає, що банк неправомірно нараховував проценти за кредитом за підвищеною відсотковою ставкою.
Оскільки банком не доведено правомірність нарахування збільшених відсотків за кредитним договором, розмір нарахованих та невиплачених відсотків за кредитним договором за період з 01 квітня 2015 року по 31 січня 2018 року банком не доведений, у задоволенні позовних вимог у цій частині необхідно відмовити.
Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №127/1673/17 (провадження №61-541св17) та у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №629/737/17 (провадження №61-239св17).
За таких обставин, розрахунок банку є необґрунтованим та не може бути підставою для стягнення відсотків за період з 01 квітня 2015 року по 31 січня 2018 року.
Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні з відповідача процентів за кредитним договором б/н від 27 січня 2011 року не відповідає нормам матеріального права та підлягає скасуванню з наступним ухваленням нового рішення в цій частині про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ “ПриватБанк” процентів за кредитним договором б\н від 08.10.2008 року, нарахованих за період по 31 березня 2015 року в розмірі 4967,51 грн., в частині стягнення процентів, нарахованих за період з 01 квітня 2015 року вимоги банку задоволенню не підлягають.
В порядку ч.13 ст.141 ЦПК України, зважаючи на результат розгляду апеляційної скарги, пропорційно до задоволених вимог з ОСОБА_2 на користь АТ КБ “ПриватБанк” підлягають стягненню судові витрати за звернення з апеляційною скаргою в розмірі 125 грн.01 коп.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” задовольнити частково.
Заочне рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2020 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення з  ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” заборгованості по процентам за користування кредитом за кредитним договором б\н від 08 жовтня 2008 року та ухвалити в цій частині нове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” (ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 14360570), заборгованість по процентам за користування кредитом за кредитним договором б/н від 08 жовтня 2008 року, нарахованим по 31 березня 2015 року, у розмірі 4967,51 грн.
В задоволенні вимог акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” заборгованості по процентам за користування кредитом, нарахованих з 01 квітня 2015 року за кредитним договором б\н від 08 жовтня 2008 року відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” (ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 14360570), судові витрати у розмірі 125 грн. 01 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне рішення суду складено 09 вересня 2020 року.
Судді: