КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
                                                                        Апеляційне провадження № 22-ц/824/5316/2020
                                                                                                                  Справа 467/1127/18
 
П О С Т А Н О В А

 
Іменем   України
 
14 серпня2020 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
            головуючого судді                Кашперської Т.Ц.,
            суддів                                     Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
            за участю секретаря             Богдан І.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Дарницького районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Колесника О.М. в м. Київ 17 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Київ, Бахмутський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про звільнення від сплати частини аліментів,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -
в с т а н о в и в :
 
В жовтні 2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом про звільнення від сплати частини аліментів, просив на підставі ч. 2 ст. 197 СК України звільнити його від сплати частини заборгованості за аліментами на користь ОСОБА_4 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 70649,91 грн., яка утворилась станом на 01 жовтня 2018 року, визначивши розмір заборгованості на 01 жовтня 2018 року в сумі 59665 грн.
Заявлені вимоги мотивував тим, що рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 20 червня 2012 року з нього на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 травня 2012 року і до її повноліття. На підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист, за яким 09 серпня 2012 року старшим державним виконавцем ВДВС Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві відкрито виконавче провадження № 33803262, про що винесено відповідну постанову. 
Згідно з розрахунками заборгованості по аліментам за період з травня 2012 року по вересень 2018 року позивачу нарахована заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 01 жовтня 2018 року становить 130314,91 грн. З наявних в матеріалах виконавчого провадження розрахунків заборгованості вбачається, що заборгованість за період з травня 2012 року по квітень 2018 року включно розрахована державним виконавцем, виходячи із середньої заробітної плати для м. Києва за відповідні періоди, оскільки позивач у ці періоди не працював. Разом з тим, він з 01 серпня 1995 року зареєстрований у м. Соледар Донецької області і фактично там проживає, а також перебуває на обліку військовозобов`язаних в Бахмутському ОМВК. Таким чином, позивач не був зареєстрований та не проживав у м. Києві, у зв`язку з чим у державного виконавця не було жодних правових підстав для проведення виконавчих дій, нарахування заборгованості по аліментам та обчислення цієї заборгованості, виходячи із середньої заробітної плати по м. Києву. Натомість для розрахунку заборгованості по аліментам слід було застосовувати середню заробітну плату по Донецькій області, внаслідок чого заборгованість по аліментам за період з травня 2012 року по квітень 2018 року мала дорівнювати 95377,25 грн., а отже заборгованість безпідставно завищена на 26365,66 грн. 
Крім того, в листопаді 2015 року він переніс тяжку хворобу - відкриту черепно-мозкову травму через побиття невідомими особами, що підтверджується відповідними медичними документами. Зазначені захворювання, отримані внаслідок травми, та розлади здоров`я зумовили наявність витрат позивача, довготривалі лікування, а також втрату працездатності, внаслідок чого він на тривалий час залишився без джерела доходів. Вказані обставини призвели до утворення заборгованості по сплаті аліментів. Оскільки захворювання позивача розпочалось у листопаді 2015 року та його наслідки тривають до теперішнього часу, то його можливо звільнити від заборгованості за період з листопада 2015 року по грудень 2017 року.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 грудня 2019 року позов ОСОБА_3 задоволено, звільнено ОСОБА_3 від сплати частини заборгованості по аліментам на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 , визначивши заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 59665 грн. станом на 01 жовтня 2018 року.
Відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 грудня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що позивач як на єдину та достатню обставину щодо задоволення позовної заяви посилався на тяжку хворобу та на те, що він певний час не проживав у АДРЕСА_1 нараховувався йому відповідний розмір аліментів. 
У судовому засіданні представник відповідача вказував, що з боку позивача не надано достатніх доказів щодо тяжкості хвороби позивача та обставин, які б давали змогу звільнити позивача від сплати заборгованості за аліментами, судом першої інстанції доводи позивача не були враховані і як наслідок прийняте незаконне рішення суду. 
Вказувала, що заборгованість у позивача виникла внаслідок несплати ним аліментів та їх нарахування здійснювалося державною виконавчою службою з розрахунку безробіття позивача з середньої заробітної плати регіону, де він проживав, позивач для уникнення сплати аліментів навмисно не працевлаштовувався офіційно.
Зазначала, що судом проігнорована правова позиція, відображена в постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 “Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів”, де визначено, що суд може за передбачених у ст. 197 СК України умов звільнити платника аліментів від сплати заборгованості лише за наявності обставин, що мають істотне значення. На платника аліментів не можна покладати відповідальність за прострочення їх сплати, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. 
Позивачем не надано до суду першої інстанції істотних доказів щодо неможливості сплати ним заборгованості за аліментами та утворення їх заборгованості за незалежних  від нього причин. Позивачем надано незрозумілі медичні документи щодо його медичного обстеження, які не можуть бути доказом тяжкості його захворювання, довідок щодо проходження МСЕК та встановлення обмеження у працездатності позивачем до суду не надавалося з причин їх відсутності.
Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.
Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що сторони у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_6 є батьками неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 6 т. 1).
Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 20 червня 2012 року задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 травня 2012 року і до її повноліття (а. с. 128 - 129 т. 1).
31 липня 2012 року Арбузинським районним судом Миколаївської області видано виконавчий лист у справі № 1401/772/12 за рішенням від 20 червня 2012 року, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 травня 2012 року і до її повноліття. Зазначено адресу боржника ОСОБА_3 - АДРЕСА_2 (а. с. 7 т. 1).
Постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції в м. Києві (далі ВДВС Солом`янського РУЮ в м. Києві) від 09 серпня 2012 року відкрито виконавче провадження ВП № 33803262 (а. с. 8 т. 1).
27 квітня 2016 року ОСОБА_3 звернувся із заявою до ВДВС Солом`янського РУЮ в м. Києві, в якій просив здійснити перерахунок заборгованості по стягненню аліментів за весь період. Довідку-розрахунок направити за адресою АДРЕСА_3 (а. с. 204 т. 1).
05 квітня 2018 року ОСОБА_7 звернувся із заявою до ВДВС Солом`янського РУЮ в м. Києві, в якій повідомив, що його брат ОСОБА_3 зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_4 , і просив направити виконавчий лист про стягнення аліментів до виконавчої служби за його місцем проживання (а. с. 201 т. 1).
Постановою головного державного виконавця ВДВС Солом`янського РУЮ в м. Києві від 08 травня 2018 року виконавче провадження ВП № 33803262 передано Бахмутському міськрайонному ВДВС ГТУЮ у Донецькій області (а. с. 210 - 211 т. 1).
Постановою старшого державного виконавця Бахмутського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області від 14 травня 2018 року прийняте виконавче провадження ВП № 33803262 з підстав ч. 4 ст. 25 Закону України “Про виконавче провадження” (а. с. 117 т. 1). 
В матеріалах справи наявні копії розрахунків заборгованості по аліментам ОСОБА_3 , складені державним виконавцем ВДВС Солом`янського РУЮ: станом на 01 липня 2015 року - 49956,56 грн., на 01 лютого 2016 року - 51723,06 грн., на 01 березня 2018 року - 114934,91 грн., а також державним виконавцем Бахмутського міськрайонного ВДВС станом на 01 травня 2018 року - 121742,91 грн., на 01 жовтня 2018 року - 130314,91 грн., на 01 грудня 2018 року - 3434 грн. (а. с. 9 - 12, 88 т. 1).
На а. с. 111 міститься копія трудової книжки ОСОБА_3 , згідно якої 11 жовтня 2011 року його прийнято на посаду директора ТОВ “Інвестбуд-1” та звільнено з посади за згодою сторін 07 серпня 2013 року.
ОСОБА_3 із 01 серпня 1995 року зареєстрований за адресою АДРЕСА_4 , про що міститься реєстраційна відмітка в паспорті (а. с. 4 т. 1 зворот).
Згідно довідки, виданої Соледарською міською радою від 03 вересня 2018 року № 8245/16-12, ОСОБА_3 зареєстрований в АДРЕСА_4 , разом із матір`ю ОСОБА_8 (а. с. 13, 76 т. 1).
Довідка такого ж змісту видана ОСОБА_3 08 вересня 2015 року Соледарським комунальним виробничим ремонтно-житловим підприємством “Ремонтник” (а. с. 14, 77 т. 1).
На а. с. 78 т. 1 міститься довідка, видана головою вуличного (домового) комітету 08 вересня 2015 року про те, що ОСОБА_9 дійсно проживає за адресою АДРЕСА_4 .
11 вересня 2018 року комісією в складі майстра з утримання та експлуатації житла, майстра домогосподарства в присутності сусідів-свідків складено справжній акт за фактом мешкання в кв. АДРЕСА_5 ОСОБА_3 (а. с. 16, 79 т. 1).
Згідно довідки Бахмутського об`єднаного міського військового комісаріату від 17 вересня 2018 року, ОСОБА_3 дійсно перебуває на обліку військовозобов`язаних в Бахмутському ОМВК (а. с. 17 т. 1).
На а. с. 23 - 26 т. 1 наявна копія медичного висновку, складеного кабінетом комп`ютерної томографії Куп`янської центральної міської лікарні 05 листопада 2015 року відносно КТ-сканів головного мозку ОСОБА_3 , витяг з медичної документації щодо огляду ОСОБА_3 лікарем-невропатологом 04 листопада 2015 року із діагнозом черепно-мозкова травма, перелом лобної кістки зліва, забій головного мозку з правосторонньою рефлекторною пірамідальною недостатністю та вестибулопатією; копія медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_3 із відмітками про звернення в травні 2016 року до лікаря окуліста зі скаргами на погіршення зору.
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про звільнення від сплати частини аліментів, суд першої інстанції виходив із того, що неправильний розрахунок заборгованості по сплаті аліментів є підставою для звільнення позивача від сплати частини заборгованості 26365,66 грн. Крім того, оскільки в листопаді 2015 року позивач переніс тяжку хворобу, що викликало довготривале лікування та значні фінансові витрати з цього приводу, а також втрату працездатності та залишення на тривалий час без засобів існування, його необхідно звільнити від заборгованості по сплаті аліментів за період з листопада 2015 року по грудень 2017 року в розмірі 44284,25 грн.
Апеляційний суд не може погодитись із даними висновками, виходячи із наступного.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі – Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення.
Частиною першою та третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.
Відповідно до частини восьмої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
У статті 195 СК України передбачено порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу).
Згідно з частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (правовий висновок Верховного Суду у справі № 523/7815/18, постанова від 22 квітня 2020 року).
Право та порядок на звернення до суду за захистом прав, свобод чи законних інтересів визначається процесуальним законом.
Виходячи зі змісту вищенаведених законодавчих норм, спір щодо розміру заборгованості за аліментами виникає між стороною виконавчого провадження (стягувачем та/чи боржником) і державним виконавцем, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру заборгованості за аліментами.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про звільнення від сплати частини заборгованості по аліментам в частині неправильно нарахованих, за висновками суду, аліментів в розмірі 26365,66 грн., суд першої інстанції не звернув увагу на існування спору щодо розміру заборгованості, і що позивачем не дотримано передбачений ст. 71 Закону України “Про виконавче провадження” порядок на звернення до суду за захистом своїх прав: відповідних позовних вимог про визначення розміру заборгованості за аліментами не заявлено і орган державної виконавчої служби як відповідача до участі в справі не залучено.
Отже, недоведеними є обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а саме, що державним виконавцем помилково нараховано 26365,66 грн. заборгованості за аліментами.
За таких обставин позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягали, оскільки заявлені у спосіб, що не передбачено законом (звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів на підставі ч. 2 ст. 197 СК України замість визначення розміру заборгованості за аліментами на підставі ч. 8 ст. 71 Закону України “Про виконавче провадження”), без залучення належного відповідача, а отже позов задоволено судом першої інстанції  безпідставно.
Апеляційний суд приймає до уваги пояснення представника позивача, надані в судовому засіданні при апеляційному перегляді, що на час призначення аліментів рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області 20 червня 2012 року ОСОБА_10 працював у ТОВ “Інвестбуд-1”, яке знаходиться у м. Києві, та звільнився з посади за згодою сторін 07 серпня 2013 року і в подальшому не працевлаштовувався.
Також представник позивача повідомив, що позивач був обізнаний про стягнення із нього аліментів за рішення суду та відкриття відповідного виконавчого провадження Солом?янським районним ВДВС м. Київ, однак із скаргою на дії державного виконавця щодо неналежного місця відкриття виконавчого провадження та розміру аліментів, нарахованого виходячи із середньої заробітної плати по м. Києву, не звертався. 
Не можна також погодитися і з висновками суду першої інстанції про необхідність звільнення позивача від заборгованості за аліментами в розмірі 44284,25 грн. в зв`язку із перенесенням черепно-мозкової травми та наслідками, які потягло за собою її отримання. 
Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 “Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів” роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати  у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану  платника  аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.
Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Всупереч зазначених вимог закону судом першої інстанції не досліджено докази у вигляді медичної документації, надані позивачем на підтвердження неможливості сплати аліментів; суд фактично погодився із доводами позивача, виклавши їх у редакції позовної заяви, не виклавши будь-яких власних висновків з цього приводу. Суд встановив, що захворювання викликало довготривале лікування та значні фінансові витрати з цього приводу, а також втрату працездатності та залишення на тривалий час без засобів існування, не звернувши уваги, що докази довготривалого лікування, понесення фінансових витрат і втрати працездатності, на що посилався позивач, в матеріалах справи відсутні.
Самі по собі докази отримання позивачем черепно-мозкової травми в листопаді 2015 року без надання доказів неможливості сплати аліментів, пов`язаної з цією травмою, на думку апеляційного суду, не є обставиною, що має істотне значення, у розумінні ч. 2 ст. 197 СК України, і не є підставою для звільнення від сплати аліментів.
В судовому засіданні під час розгляду апеляційної скарги представник позивача повідомив, що ОСОБА_3 отримав внаслідок зазначених подій третю групу інвалідності, однак будь-яких доказів на підтвердження цих обставин не надав.
Крім того, апеляційний суд враховує, що третя група інвалідності встановлюється тим, хто здатен працювати в полегшених умовах, тобто особа з третьою групою інвалідності вважається працездатною.
Отже, позивачем не надано до суду першої інстанції істотних доказів щодо неможливості сплати ним заборгованості за аліментами та утворення заборгованості з незалежних від нього причин.
Враховуючи вищевикладене, оскільки позов не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи, рішення суду першої інстанції, яким цей позов задоволено, не може вважатися законним і обгрунтованим та підлягає скасуванню.
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги, що до участі в справі були залучені як треті особи Солом`янський районний ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Київ та Бахмутський міськрайонний ВДВС ГТУЮ у Донецькій області, проте в рішенні суду першої інстанції вони не зазначені, будь-яких ухвал щодо виключення третіх осіб з числа учасників справи не постановлялось, таким чином суд самовільно та безпідставно змінив склад учасників справи.
З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про відмову в позові.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат і стягує із відповідача на користь позивача судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 1430,66 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.
 
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 грудня 2019 року скасувати та прийняти нову постанову.
Відмовити ОСОБА_3 в позові до ОСОБА_1 , треті особи Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Київ, Бахмутський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про звільнення від сплати частини аліментів.
 
Стягнути із ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 ІПН НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 1430,66 грн.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 14 серпня 2020 року. 
 
Головуючий:                                                                          Кашперська Т.Ц.
            Судді:                                                                                     Фінагеєв В.О.  
                                                                                                            Яворський М.А.