КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Апеляційне провадження                                                 
№ 22-ц/824/9686/2020                                                                     
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М             У К Р А Ї Н И

04 серпня 2020 року                                                                      місто Київ
                                                                                                справа №755/7456/20
                            
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   головуючого судді: Борисової О.В.
                     суддів: Ратнікової В.М., Пікуль А.А.
                     за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.
 
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кузь Олександра Родіоновича на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 01 червня 2020 року про відмову у задоволенні подання приватного виконавця про примусове проникнення до житла боржника, постановлену під головуванням судді       Галагана В.І., у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кузь Олександра Родіоновича про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , стягувач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», -
 
В С Т А Н О В И В:
             
У травні 2020 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Кузь О.Р. звернувся до суду з поданням, в якому просив:
надати йому дозвіл на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою проведення в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» перевірки майнового стану боржника та опису і арешту належного боржнику майна, на яке можливо звернути стягнення, у виконавчому провадженні №60611912 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу      Бондар І.М. 11 вересня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №8852.
Подання обгрунтовував тим, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження №60611912 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 11 вересня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №8852 про стягнення з   ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» грошових коштів у розмірі 415362,05 грн.
Вказував, що ним відповідно до вимог ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» 14 листопада 2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а також у процедурі відкриття виконавчого провадження виконавцем 14 листопада 2019 року винесено постанови про арешт коштів та майна боржника.
Зазначав, що боржник працевлаштований у TOB «112-СЕРВІС», а тому ним 26 листопада 2019 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника.
Вказував, що на його запит від 21 січня 2020 року отримано інформацію КП КМР «КМ БТІ» від 13 січня 2020 року №062/14-360 (И-2020) про те, що за боржником на праві власності зареєстрована 1/3 часина квартири АДРЕСА_1 , де він і проживає.
Посилався на те, що ним тричі було здійснено вихід за адресою проживання боржника, однак потрапити в помешкання останнього для проведення виконавчих дій не виявилось можливим, про що складено відповідні акти.
Зазначав, що ОСОБА_1 на неодноразові виклики виконавця для врегулювання питань погашення заборгованості не з`являвся, самостійно у добровільному порядку доступ виконавцюдо квартири за місцем проживання не надає, внаслідок чого неможливо забезпечити подальше виконання рішення у виконавчому провадженні №60611912.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 01 червня 2020 року відмовлено у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кузь О.Р. про примусове проникнення до житла боржника.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Кузь О.Р. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити подання у повному обсязі.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що висновки суду першої інстанції про те, що боржник здійснює виконання виконавчого напису у добровільному порядку, перераховуючи щомісячні платежі із заробітної пати у розмірі, встановленому законом, тобто не ухиляється від виконання зобов`язання щодо погашення заборгованості, не відповідають дійсним обставинам справи та свідчать про неправильне застосування судом відповідних норм статей 10, 68 та 69 Закону України «Про виконавче провадження». 
Посилався на те, що звернення стягнення на заробітну плату боржника здійснюється в якості заходу примусового виконання рішення відповідно до п.2 ст.10 Закону України «Про виконавче провадження»; відрахування із заробітної плати боржника відбувається на підставі постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 26 листопада 2019 року; роботодавець боржника - TOB «112-СЕРВІС» відповідно до вимог ч.3 ст.68, ч.1 ст.69 вказаного Закону здійснює виконання вказаної постанови шляхом відрахування із заробітної плати боржника та звітує перед виконавцем надсилаючи звіти про здійснені відрахування.
Зазначав, що в поданні наведені обставини, які підтверджують той факт, що боржник повідомлений виконавцем та достеменно володіє інформацією про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса про стягнення з нього коштів на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК», однак жодних заходів до самостійного чи добровільного виконання рішення не вживає, вимоги виконавця не виконує, на виклики виконавця не з`являється. 
Вказував на те, що у виконавчому провадженні на запити виконавця отримано інформацію про те, що боржник ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а також, що боржнику на праві власності належить 1/3 частина вказаної квартири.
Посилався на те, що ні Закон України «Про виконавче провадження», ні інші законодавчі акти не покладають на виконавця обов`язок отримувати дозвіл інших співвласників квартири, у якій проживає боржник та співвласником якої він є, на примусове проникнення у житло для проведення виконавчих дій. Крім того, законом не встановлено порядок отримання виконавцем чи надання співвласниками квартири дозволу виконавцю на примусове чи добровільне проникнення у житло. 
Зазначав, що оскільки при здійсненні виконавчого провадження №60611912 потрапити в помешкання боржника не виявилось можливим, виконавець скористався правом передбаченим п.13 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження».
Вказував, що висновок суду першої інстанції в частині того, що опис та арешт майна, яке знаходиться у квартирі, без встановлення особи власника такого майна, призведе до порушення прав інших осіб в ході здійснення виконавчого провадження, що є неприпустимим, є припущенням і не ґрунтується на законі.
Посилався на те, у виконавчому провадженні №60611912 із врахування основної винагороди виконавця з боржника підлягає стягненню залишок грошових коштів у сумі 454388,74 грн., що за умови подальшого виконання рішення виключно шляхом щомісячного стягнення із зарплати боржника орієнтовної суми у розмірі 900 грн., для повного виконання рішення знадобиться більше 42 років.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшло.
У судовому засіданні апеляційного суду представник стягувача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просив апеляційну скаргу задовольнити.
Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Кузь О.Р., боржник ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,   ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Від приватного виконавця Кузь О.Р. до суду апеляційної інстанції надійшла заява, в якій останній просив розглядати справу без його участі.
Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника стягувача АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кузь О.Р. перебуває виконавче провадження №60611912 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 11 вересня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №8852 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» грошових коштів у розмірі 412362,05 грн. за кредитним договором №106445-CRED від 14 грудня 2007 року та витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису у сумі 3000 грн.
14 листопада 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Кузь О.Р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №60611912 з примусового виконання виконавчого напису №8852 від 11 вересня 2017 року.
Постановами приватного виконавця виконавчого округу міста Києва       Кузь О.Р. від 14 листопада 2019 року накладено арешт на грошові кошти боржника, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника ОСОБА_1 та накладено арешт на рухоме та нерухоме майно боржника, кошти, у тому числі на рахунках в банківських установах, цінні папери, інше майно (майнові права), з чого б воно не складалося та де б воно не знаходилося. 
Постанова про відкриття виконавчого провадження від 14 листопада 2019 року разом з вимогою виконавця №1260 від 14 листопада 2019 року та іншими документами, винесеними у процедурі відкриття виконавчого провадження були надіслані 15 листопада 2019 року рекомендованим поштовим відправленням №0411106972362 на адресу боржника ОСОБА_1 вказану у виконавчому документі: АДРЕСА_1 .
Однак, конверт із зазначеними документами повернувся на адресу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кузь О.Р. із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».
Як вбачається з акту приватного виконавця від 24 листопада 2019 року, останнім о 19.25 год. було здійснено вихід за адресою проживання боржника: АДРЕСА_1 , однак на неодноразові натискання на кнопку вхідного дзвінка квартири НОМЕР_1 та стук у двері тамбура, де знаходиться квартира НОМЕР_1 , вхідні двері тамбура ніхто не відчинив. Внаслідок потрапити до квартири НОМЕР_1 для проведення виконавчих дій щодо перевірки майнового стану боржника за місцем його проживання не виявилося можливим (а.с.20).
26 листопада 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Кузь О.Р. прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника ОСОБА_1 , яку надіслано для виконання за місце роботи боржника - ТОВ «112- СЕРВІС» (місто Київ , вул. Княжий Затон, 9-А. кв.369) (а.с.21-22, 23). 
Листом від 06 грудня 2019 року №13/19 ТОВ «112-СЕРВІС» повідомило приватного виконавця про прийняття до виконання постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 26 листопада 2019 року за ВП №60611912 (а.с.24).
16 грудня 2019 року на запит приватного виконавця з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в місті Києві та Київській області отримано інформацію, згідно якої підтверджено місце реєстрації боржника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.25).
26 грудня 2019 року приватним виконавцем за участю представника стягувача здійснено повторний вихід за адресою проживання боржника для проведення виконавчих дій з перевірки майнового стану боржника за місцем його проживання. Однак, потрапити в помешкання не виявилось можливим, про що складено відповідний акт (а.с.27).
Листом від 09 січня 2020 року №103/176/34/4 Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація повідомила приватного виконавця, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано шість осіб:        ОСОБА_2 , 1939 року народження, ОСОБА_3 , 1970 року народження,        ОСОБА_4 , 1969 року народження, ОСОБА_5 , 2005 року народження, ОСОБА_6 , 2006 року народження, ОСОБА_1 , 1971 року народження (а.с. 28).
Як вбачається з листа КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 13 січня 2020 року №062/14-360 (И-2020) 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_1 (а.с.31).
Інша по 1/3 частині квартири належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на жзитло від 12 листопада 2004 року (а.с.32).
З акта приватного виконавця від 16 січня 2020 року вбачається, що останнім о 12.00 год. було здійснено вихід за адресою проживання боржника:  АДРЕСА_1 . При натисканні на кнопку вхідного дзвінка квартири НОМЕР_1 двері тамбура ніхто не відчинив. При натисканні кнопки вхідного дзвінка квартири № НОМЕР_2 двері тамбура відчинила жінка, яка представилася як доглядальниця за мешканцем квартири НОМЕР_2 та надала дозвіл пройти у тамбур. На неодноразовий стук у двері квартири НОМЕР_1 , їх ніхто не відчинив. Виконавцем жінці, яка відчинила двері тамбуру передано візітівку з номерами телефону виконавця та проханням передати її мешканцям квартири НОМЕР_1. Оскільки двері квартири НОМЕР_1 ніхто не відчинив, провести виконавчі дії з перевірки майнового стану боржника не виявилось можливим. 
У акті також зазначено, що у поштову скриньку квартири НОМЕР_1 виконавцем вкинуто вимогу від 16 січня 2020 року №60611912 (а.с.29).
Як вбачається з вимоги виконавця від 16 січня 2020 року ВП №60611912, в ній було зобов`язано ОСОБА_1 негайно з`явитися до виконавця у найближчий день прийому громадян (кожна середа: з 14:00 до 17:00) або в інший час за умови його попереднього узгодження із виконавцем, а також попереджено боржника про звернення виконавцем до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи (а.с.30).
21 січня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Кузь О.Р. прийнято постанову про арешт майна боржника та накладено арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить боржнику ОСОБА_1 (а.с. 33).
З матеріалів справи вбачається, що вжитими приватним виконавцем заходами у боржника ОСОБА_1 не виявлено коштів на рахунках в банківських установах, рухомого та іншого нерухомого майна, що також підтверджено листами банківських установ та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно(а.с.35-58).
З метою забезпечення належного виконання рішення, приватним виконавцем на адресу боржника простою кореспонденцією направлено вимогу-виклик виконавця від 21 лютого 2020 року №234, якою боржника зобов`язано з`явитися до виконавця 11 березня 2020 року о 15:00 год. для врегулювання питання щодо погашення заборгованості у ВП №60611912 та попереджено боржника, що у разі невиконання цієї вимоги виконавцем будуть вжиті заходи до направлення до суду подання про примусове проникнення до житла боржника (а.с.56-57).
Додатково зазначена вимога-виклик надіслана приватним виконавцем листом від 21 лютого 2020 року №235 за місцем роботи боржника до TOB «112-СЕРВІС» для вручення ОСОБА_1 (а.с.58).
ТОВ «112-СЕРВІС» листом №05/20 від 28 лютого 2020 року повідомило приватного виконавця про виконання вимоги виконавця від 21 лютого 2020 року №235 та надало підтвердженнявручення ОСОБА_1 25 лютого 2020 року під розписку вимоги-виклику від 21 лютого 2020 року №234 (а.с.59, 60-62).
Як зазначав, приватний виконавець у поданні, незважаючи на своєчасне отримання боржником вимоги-виклику виконавця від 21 лютого 2020 року №234, останній до виконавця 11 березня 2020 року не з`явився, причини неявки не повідомив, заходів до погашення боргу за виконавчим документом не вжив.
З Звіту про здійснення відрахування та виплати, складеного ТОВ «112- СЕРВІС» та платіжних доручень вбачається, що з заробітної плати боржника ОСОБА_1 здійснено відрахування на погашення заборгованості у виконавчому провадженні 360611912, а саме: листопад 2019 року - 754,22 грн., грудень 2019 року - 768,43 грн., січень 2020 року - 768,43 грн., лютий 2020 року - 841,03 грн., березень 2020 року - 858,77 грн., квітень 2020 року - 890,13 грн., травень 2020 року - 890,65 грн. (а.с.63-65).
Відповідно до ч.1 ст.439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
Згідно з п.4 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи безперешкодно входити до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення.
Пунктом 13 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець звертається до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.
Відповідно до ст.30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку як за вмотивованим рішенням суду.
Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.
Відповідно до ст.12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.
При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.
За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.
Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.
Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.
Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.
Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.
Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі №757/41727/19-ц.
Звертаючись до суду з даним поданням, приватний виконавець Кузь О.Р. посилався на те, що ним тричі було здійснено вихід за адресою проживання боржника, однак потрапити в помешкання останнього для проведення виконавчих дій не виявилось можливим, ОСОБА_1 на неодноразові виклики виконавця для врегулювання питань погашення заборгованості не з`являвся, самостійно у добровільному порядку доступ виконавцюдо квартири за місцем проживання не надає, внаслідок чого неможливо забезпечити подальше виконання рішення у виконавчому провадженні №60611912.
Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.
Опис та арешт майна боржника є виконавчою дією, а особливості виявлення майна, що знаходиться в помешканні боржника, вимагають сповіщення боржника про проведення виконавчих дій за його місцем проживання для забезпечення присутності боржника або його уповноваженої особи та потрапляння виконавця до помешкання.
Частиною 1 ст.28 вказаного Закону визначено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Відсутність даних про сповіщення боржника щодо проведення виконавчих дій за місцем його проживання свідчитиме про недотримання прав бути приступнім під час проведення виконавчих дій (ч.1 ст.19 Закону).
Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України  кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, вони не містять доказів про те, що боржник був обізнаний про намір приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кузь О.Р. вчинити виконавчі дії за місцем його проживання 24 листопада 2019 року , 26 грудня 2019 року та 16 січня 2020 року та що боржник зобов`язаний  надати доступ до житла в зазначені дати.
Крім того, приватним виконавцем не надано доказів того, що боржник перебував за місцем проживання в момент виїзду приватного виконавця та умисно перешкоджав проникненню в житло, у зв`язку з чим виникла необхідність саме примусового проникнення до житла.
Надані суду акти від 24 листопада 2019 року та 26 грудня 2019 року, на які посилається приватний виконавець, у порушення ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» не містять інформації про їх складення в присутності понятих, що тягне за собою недопустимість зазначених доказів.
Враховуючи, що відсутні відомості про повідомлення боржника про вихід приватного виконавця за його місцем проживання на 24 листопада 2019 року, 26 грудня 2019 року та 16 січня 2020 року для вчинення виконавчих дій, що не свідчить про ухилення ОСОБА_1 у наданні приватному виконавцю доступу до житла боржника у зазначені вище дати, а відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову у задоволенні подання приватного виконавця про надання дозволу на примусове проникнення до житла.
Разом з тим, відмовляючи у задоволенні подання суд першої інстанції вказував на те, що боржник здійснює виконання виконавчого напису у добровільному порядку, перераховуючи щомісячні платежі із заробітної плати.
Однак, колегія суддів не погоджується з таким мотивуванням суду першої інстанції, оскільки із заробітної плати боржника щомісячно здійснюються утримання на погашення боргу у примусовому порядку згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кузь О.Р. про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника ОСОБА_1 .
Також заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що висновок суду першої інстанції в частині того, що опис та арешт майна, яке знаходиться у квартирі, без встановлення особи власника такого майна, призведе до порушення прав інших осіб в ході здійснення виконавчого провадження, що є неприпустимим, є припущенням і не ґрунтується на законі. У цій частині доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.
Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржувану ухвалу змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кузь Олександра Родіоновича - задовольнити частково.
 
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 01 червня 2020 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Повний текст постанови складено 06 серпня 2020 року.
 
Головуючий:
 
Судді: