Єдиний унікальний номер 236/502/20 
Номер провадження 22-ц/804/2183/20        

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі:
судді - доповідача Халаджи О. В.
суддів: Азевича В.Б., Новікової Г.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні в м. Бахмут апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 07 квітня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1   до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, грошової допомоги, компенсації за порушення строку виплати заробітної плати (суддя першої інстанції Бєлоусов А.Є. , повний текст судового рішення складено 07 квітня 2020 року),
В С Т А Н О В И В:
    
  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, грошової допомоги, компенсації за порушення строку виплати заробітної плати. Просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість по заробітній платі: за березень 2017 року 3330,18 грн.,за квітень 2017 року 2740,62 грн., за травень 2017 року 2740,62 грн., за червень 2017 року 2740,62 грн., заборгованість за липень 2017 року ( з урахуванням грошової компенсації за невикористану відпустку та вихідну допомогу) 12817, грн., компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати в сумі 5231,94 грн., всього 29601,36 грн. 
Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 07 квітня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1   до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, грошової допомоги, компенсації за порушення строку виплати заробітної плати задоволено.
Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця"  на користь ОСОБА_1 , заборгованість по заробітній платі за: березень 2017 року - 3330,18 грн., квітень 2017 року - 2740,62 грн., травень 2017 року - 2740,62 грн., червень 2017 року - 2740,62 грн., липень 2017 року - 12817,38 грн. (в тому числі вихідна допомога при звільненні та компенсація за невикористані дні відпустки), а всього в сумі 24369 (двадцять чотири тисячі триста шістдесят дев`ять) грн. 42 коп. (без утримання із цієї суми передбачених законом податків та зборів).
Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 , компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у сумі 6965 грн. 04 коп.
Зобов`язано Акціонерне товариство "Українська залізниця" при виплаті ОСОБА_1 доходу утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.
Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. 
Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць. 
Із вказаним рішенням не погодилась представник відповідача Нудьга І.Г. та подала апеляційну скаргу в якій зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального  права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач вказує на те, що Структурний підрозділ «Луганська дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» здійснював господарську діяльність на території окремих районів Луганської області, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.
В обґрунтування доводів скарги вказує, що з 16 березня 2017 року у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного та автомобільного сполучення, відповідно Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національної безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15 березня 2017 року №62/2017, нарахування заробітної плати було припинено.
Висновком торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі.
Втрата контролю і доступу АТ «Українська залізниця» до своїх виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться на територіях міст, в тому числі і м. Донецьк і Донецької області та м. Луганськ і Луганської області, у тому числі до трудових книжок працівників оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звіту, що подавались до контролюючих органів, починаючи з 20 березня 2017 року, коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями і припинення провадження господарською діяльністю, знівелювала можливість відповідача виконати зобов`язання перед працівниками згідно ст..ст. 47,83,115 та 116 КЗпП України.                             
Зазначає, що у відповідача відсутня можливість надати докази, що відповідно до Наказу Державного комітету статистики №489 від 05 грудня 2008 року «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці», а саме N П-1 «Наказ про прийняття на роботу», N П-3 «Наказ про надання відпустки», N П-4 «Наказ про припинення трудового договору», N П-5 «Табель обліку використання робочого часу», N П-6 «Розрахунково-платіжна відомість працівника», що можуть вважатись належними та допустимими, оскільки вони залишились у непідконтрольному Українській владі м. Донецьку, тому підтвердити інформацію щодо виконання позивачем роботи не є можливим, і відповідно здійснити нарахування заробітної плати позивачу також неможливо.
Також в апеляційній скарзі представник відповідача зазначив, що суд першої інстанції безпідставно прийняв рішення виключно на підставі наданих позивачем доказам по справи. Надані позивачем розрахунки заробітної плати виготовлені на непідконтрольній українській владі території в м. Луганськ в захопленій невідомими особами адміністративної будівлі Донецької дирекції залізничних перевезень (м. Луганськ, вулиця Кірова,44).
Наголошує на тому, що суд першої інстанції при оцінці доказів не звернув увагу на наявність арифметичних помилок у наданих документах та загальних помилок при проведенні розрахунків:
- при нарахуванні заробітної плати в розрізі вихідної допомоги при звільненні» не вірно застосовано розмір окладу позивача, замість 3793,20 грн., застосовано 6092,37 грн.
- при розрахунку невикористаних днів відпустки, замість середньої заробітної плати 4928,04 грн., застосовано 5175,92 грн.
Представник відповідача. просила рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 07 квітня 2020 року скасувати, та ухвалите нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.
Від ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно п. 2 ч.1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.
Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».
Згідно частини 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.    
В даній справі спір виникає із трудових відносин та  ціна позову становить, 29601,36 грн. тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (2102*100=210 200). а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження  без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_2, ОСОБА_1 з 04.07.2016 року 17.07.2017 працював на посаді майстра шляхового дільниці ІІІ групи ВП «Родаківська дистанція колії» СП «Луганська дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (а.с. 9-13).
Наказом начальника СП «Луганської дирекції залізничних перевезень» від 16.03.2017 року № 58-ДН та наказом начальника ВП «Родаківська дистанція колії» від 17.03.2017 року № 73/ОД було встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників, у вказаному виробничому підрозділі залізниці з 20.03.2017 року (а.с. 24-25).
Згідно з Наказом (розпорядження) про припинення трудового договору № 1671-ОС від 17.07.2019 ОСОБА_1 з 17.07.2017 звільнений з посади майстра шляхового дільниці ІІІ групи ВП «Родаківська дистанція колії» за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату, про що також зроблений відповідний запис в його трудовій книжці. Зазначений наказ видано структурним підрозділом Луганська дирекція залізничних перевезень" Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (а.с. 14).
В наказі про припинення трудового договору зазначено, що позивач ОСОБА_1 має право на компенсацію за 26 днів відпустки та з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку. Даних про оскарження вказаного наказу чи його скасування суду не надано. 
Позивачем надані суду на підтвердження не виплаченої заробітної плати розрахункові листи (табулеграми) за період з березня 2017 - 17 липня 2017 року, в яких зазначені суми до виплати за березень 2017 року - 3330,18 грн., квітень 2017 року - 2740,62 грн., травень 2017 року - 2740,62 грн., червень 2017 року - 2740,62 грн., липень - 12817,38 грн. (втому числі компенсація за невикористану відпустку та вихідну допомогу при звільненні) (а.с. 15-19).
До розрахунку заробітної плати за березень - липень 2017 року входить оплата простоїв (код 340). 
Крім того, позивачем надані копії табелів обліку використання робочого часу, які підписані, бухгалтером, працівником кадрових служби, керівником структурного підрозділу, відповідно до яких позивачем за березень відпрацьовано 12 днів, за квітень, за травень, за червень, за липень - «0» (а.с. 26-35)
Відповідно до копії журналу обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої (околоток № 7), ВП «Родаківська дистанція колії», ОСОБА_1 перебував у простої у березні 10 днів (80 год.), у квітні 19(152), у травні 24(159), у червні 20(159), у липні 11(88) (а.с. 50-81).
Згідно ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.
Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону - суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. 
Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до вимог ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 168 Податкового кодексу України передбачений порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету.
         168.1. Оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом.
       168.1.1. Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
       168.1.2. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.
             Відповідно до ч.5 п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, задовольняючи вимоги про оплату  праці,  суд  має  навести  в рішенні  розрахунки,  з  яких  він виходив при визначенні сум,  що підлягають стягненню.  Оскільки справляння і  сплата  прибуткового податку   з   громадян  є  відповідно  обов`язком  роботодавця  та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших  обов`язкових  платежів,  про  що  зазначає  в резолютивній частині рішення. 
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не надав доказів, які б спростували відомості щодо нарахованої позивачу заробітної плати.
Апеляційний суд частково погоджується з даним висновком суду першої інстанції.
          Судом першої інстанції при винесенні рішення не було додержано до вказаних вище норм законодавства.
         Колегія суддів вважає, що оскільки предметом спору є саме заробітна плата за березень-липень 2017 року, то збільшення її розміру до 32418,13 гривень не є збільшенням позовних вимог, відповідно не є виходом за межі позовних вимог, оскільки саме ця сума є в доданій до позовної заяви довідці (а.с.20).
Постановою Кабінету Міністрів України  від 08 лютого 1995 року № 100 передбачено, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні  місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації  менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично  відпрацьований час.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем до відзиву на позовну заяву було надано довідку № 725/557 від 19.03.2020 року про отримання ОСОБА_1 , заробітної плати за березень 2017 року у розмірі 1866,95 грн. (до виплати 1484,57 грн.) (а.с.113).
Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) вбачається, що в березні 2017 року відповідачем по справі позивачу ОСОБА_1 було нараховано заробітну плату в розмірі 6054 грн. 90 коп. (що, доречі, збігається із розміром нарахованої заробітної плати за цей місяць, зазначеним в довідці, яка подана позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог); з квітня по липень 2017 року нарахування відсутні (а.с.167).
Враховуючи, що відповідач виплатив позивачу заробітну плату за першу половину березня 2017 року в сумі 1484,57 грн. після утримання обов`язкових податків та зборів (без утримання обов`язкових податків та зборів сума складає 1866,95 грн.),  апеляційний суд вважає, що розмір заборгованості по заробітній платі відповідача перед позивачем за березень 2017 року складає 4187,95 грн. без утримання податку та інших обов`язкових платежів, виходячи з розрахунку: 6054,90 грн. - 1866,95 грн.
Також апеляційний суд вважає, що підлягає зменшенню сума вихідної допомоги при звільненні.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем до відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 було надано розрахунок оплати середньої заробітної плати згідно якого вихідна допомога при звільненні становить 3793,20 грн. (а.с.112), проте при стягненні з відповідача на користь позивача вихідної допомоги, даний доказ не було враховано. Згідно наданої ОСОБА_1 табуляграми, вбачається, що йому належить до сплати вихідна допомога у розмірі 7568,16 грн. (а.с.19) проте, даний розрахунок є помилковим і відрізняється від наданого відповідачем, в якому зазначено, що вихідна допомога становить 3793,20 грн. 
Отже, сума вихідної допомоги при звільненні підлягає зменшенню до 3793,20 грн.
Надані відповідачем докази до суду першої інстанції, позивачем спростовані не були, а отже апеляційний суд вважає за необхідне  врахувати їх при апеляційному перегляді.
Оскільки суми стягнення заборгованості зменшенні,то підлягає перерахунку сума компенсації втрати частини грошових доходів за березень 2017 року та липень 2017 року.
Відповідно до ст. 3 Закону України від 19.10.2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" сума компенсації обчислюється виходячи з суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів).
Компенсація втрати частини грошових доходів за березень 2017 року в сумі 4187,95 грн. у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін складає 1038,61 грн. (6054,90 грн. х 0,248 - коефіцієнта приросту споживчих цін за період з квітня 2017 року по лютий 2020 року).
Компенсація втрати частини грошових доходів за квітень 2017 року в сумі 3446,54 грн. у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін складає 816,83 грн. (3446,54 грн. х 0,237 - коефіцієнта приросту споживчих цін за період з травня 2017 року по лютий 2020 року).
Компенсація втрати частини грошових доходів за травень 2017 року в сумі 3446,54 грн. у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін складає 761,69 грн. (3446,54 грн. х 0,221 - коефіцієнта приросту споживчих цін за період з червня 2017 року по лютий 2020 року).
Компенсація втрати частини грошових доходів за червень 2017 року в сумі 3446,54 грн. у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін складає 696,20 грн. (3446,54 грн. х 0,202 - коефіцієнта приросту споживчих цін за період з липня 2017 року по лютий 2020 року).
Компенсація втрати частини грошових доходів за липень 2017 року в сумі 12248,65 грн. у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін складає 2437,48 грн. (12248,65 грн. х 0,199 - коефіцієнта приросту споживчих цін за період з серпня 2017 року по лютий 2020 року).
Отже,   з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація втрати частини грошових доходів у сумі 5750,81 грн. (1038,61+816,83+761,69+696,20+2437,48), яка не виходить за межі позовних вимог.
Зазначена сума компенсації втрати частини грошових доходів підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до ст. 14.1.180, ст. 18, ст. 162.1.3, ст. 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач.
Враховуючи, що суд першої інстанції правильно вирішив позов по суті, але при визначенні суми заборгованості заробітної плати невірно провів розрахунок, рішення суду в цієї частині підлягає зміні. Такий висновок суду є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.
Доводи  апеляційної скарги про  те, що підставою для заробітної плати та інших виплат є первинні документи і у зв`язку з відсутністю первинних документів нарахування заробітної плати здійснити не можливо є безпідставними, оскільки діючим законодавством саме на роботодавця покладений обов`язок своєчасно провести всі розрахунки та вжити всі необхідні заходи для збереження первинної бухгалтерської документації підприємства.
До компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку. 
Доводи про те, що надані позивачем документи не можуть бути належними доказами наявності заборгованості по заробітній платі, правильно судом не прийняті до уваги, оскільки надані позивачем документи мають підписи посадових осіб. Вважаючи надані позивачем документи неналежними доказами, відповідач не надав інших будь-яких доказів, які б спростовували їх належність.
Посилання на те, що нарахування заробітної плати було припинено у зв`язку із відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця», викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей та відсутністю первинних документів для нарахування заробітної плати судом першої інстанції правильно не прийнято до уваги, оскільки зазначене не ґрунтується на вимогах діючого законодавства та встановлених обставинах.
Розрахунки заробітної плати за березень - липень 2017 року узгоджуються з наказом в начальника СП «Луганська дирекція залізничних перевезень» від 16.03.2017 №58-ДН про встановлення початку простою з причин, незалежних від працівників, у вказаному виробничому підрозділі залізниці з 20.03.2017 року та табелями обліку використаного робочого часу, та журналу обліку приходу - уходу працівників (а.с.26-35,50-81)
Доводи представника відповідача про невірно нараховану суми на невикористані дні відпустки, суд вважає, необґрунтованими, оскільки, не надано жодних розрахунків, чи довідко стосовно спірної суми.
За вказаних обставин доводи відповідача про неправильну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для відмови в задоволені позову, відповідачем не надано.
Інші наведені в апеляційній скарзі  доводи зводяться до незгоди з висновкам суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 
Таким чином, за результатами розгляду апеляційної скарги, апеляційну скаргу треба задовольнити частково, а оскаржуване рішення слід змінити в частині суми стягнутої заробітної плати. 
В іншій частині ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.
Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Позивач звільнений  від сплати судового збору за подачу позову на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VII.
Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно із частиною 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Так, у зв`язку із зміною рішення суду першої інстанції з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі  694,41грн.
Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, з держави на користь відповідача підлягає частковому відшкодуванню судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 219,24  грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.
Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 07 квітня 2020 року змінити.
Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680 місто Київ - 150, вулиця Єжи Гедройця (Тверська), 5, код ЄДРПОУ: 40075815) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість по заробітній платі за: березень - липень 2017 року ( з урахуванням вихідної допомоги при звільненні та компенсації за невикористані дні відпустки) у розмірі 26 776 (двадцять шість тисяч сімсот сімдесят шість) гривень 22 копійки (з обов`язковим утриманням із цієї суми передбачених законом податків та зборів).
Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680 місто Київ - 150, вулиця Єжи Гедройця (Тверська), 5, код ЄДРПОУ: 40075815) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у сумі 5750 (п`ят тисяч сімсот п`ятдесят ) гривень 81 копійку.
Зобов`язати Акціонерне товариство "Українська залізниця" при виплаті ОСОБА_1 доходу утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ЄРДПОУ 40075815) судовий збір за подання позовної заяви у сумі 694 (шістсот дев`яноста чотири) гривні 41 копійку   в  дохід держави.
Компенсувати Акціонерному товариству «Українська залізниця» (ЄДРПОУ 40075815) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України судовий збір у сумі  219 (двісті дев`ятнадцять) гривень 24 копійки. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та  оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 15 липня 2020 року.

Судді:          О. В. Халаджи 

          В.Б. Азевич

          Г.В. Новікова