Постанова
Іменем України                           
 
16 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 589/1237/14-ц
провадження № 61-46031св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ступак О. В.
суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач), 
Яремка В. В.,
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», 
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на постанову Апеляційного суду Сумської області від 19 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Кононенко О. Ю., Криворотенка В. І., Хвостика С. Г.,
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
 
У березні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , 
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
На обгрунтування позовних вимог зазначало, що 30 січня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Укрпромбанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір 
№ 43-0011010/ФК-08, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 186 000,00 грн, зі сплатою 15,1 процентів річних за весь строк фактичного користування грошовими коштами, з кінцевим строком повернення до 29 січня 2018 року. 
 
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 30 січня 
2018 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір № 43-0011010/Zфкіп-08-1, за умовами якого ОСОБА_2 передав ТОВ «Укрпромбанк» в іпотеку нерухоме майно - двокімнатну квартиру, загальною площею 49,1 кв. м, житловою площею 30,8 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
 
30 січня 2018 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір № 43-0011010/Zфкіп-08-2, за умовами якого ОСОБА_3 передала ТОВ «Укрпромбанк» в іпотеку нерухоме майно - двокімнатну квартиру, загальною площею 45,8 кв. м, житловою площею 31,0 кв. м, реєстраційний номер 16869990, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
 
30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України (далі - НБУ) укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк», відповідно до якого ТОВ «Укрпромбанк» передало (відступило) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінило ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора (стало новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях. У такий спосіб право вимоги за кредитним договором від 30 січня 2008 року № 43-0011010/ФК-08, укладеним між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 , та за договорами іпотеки, укладеними між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , перейшло до ПАТ «Дельта Банк». 
 
ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 04 червня 2015 року у нього виникла заборгованість у розмірі 120 531,38 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 92 987,08 грн, заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом - 27 544,38 грн. 
 
Посилаючись на наведене, ПАТ «Дельта Банк», з урахуванням уточнених позовних вимог, просило стягнути зазначену суму заборгованості з 
ОСОБА_1 ; звернути стягнення на предмет іпотеки - належну 
ОСОБА_2 двокімнатну квартиру, загальною площею 49,1 кв. м, житловою площею 30,8 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження; звернути стягнення на предмет іпотеки - належну ОСОБА_3 двокімнатну квартиру, загальною площею 45,8 кв. м, житловою площею 31,0 кв. м, реєстраційний номер 16869990, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження. 
 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій 
 
Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 13 серпня 2015 року в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено. 
 
Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 26 листопада 2015 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено, рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 13 серпня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 30 січня 2008 року № 43-0011010/ФК-08 у розмірі 120 531,38 грн.
 
У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 30 січня 
2008 року № 43-0011010/ФК-08 у розмірі 120 531,38 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 30 січня 2008 року 
№ 43-0011010/Zфкіп-08-1, укладеного з ОСОБА_2 , а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 49,1 кв. м, житловою – 30,8 кв. м, розташовану по АДРЕСА_1 , визначено спосіб реалізації предмета іпотеки - проведення прилюдних торгів за початковою ціною 115 667,00 грн.
 
У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 30 січня 
2008 року № 43-0011010/ФК-08 у розмірі 120 531,38 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 30 січня 2008 року 
№ 43-0011010/Zфкіп-08-2, укладеним з ОСОБА_3 , а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 45,8 кв. м, житловою – 31 кв. м, розташовану по АДРЕСА_1 , визначено спосіб реалізації предмета іпотеки - проведення прилюдних торгів за початковою ціною 104 189,00 грн.
 
Вирішено питання розподілу судових витрат. 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено, рішення Апеляційного суду Сумської області від 26 листопада 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
 
Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 30 серпня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково, рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 13 серпня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. 
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 30 січня 2008 року № 43-0011010/ФК-08 у розмірі 120 531,38 грн.
 
У задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , 
ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, відмовлено.
 
Вирішено питання розподілу судових витрат. 
 
Постановою Верховного Суду від 23 травня 2018 року касаційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково, скасовано рішення Апеляційного суду Сумської області від 30 серпня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.   
                                                                                                                                     
Постанова касаційного суду мотивована тим, що апеляційний суд дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на неспівмірність заборгованості за кредитним договором (120 531,46 грн) з вартістю майна (795 582,00 грн), переданого в іпотеку у рахунок забезпечення належного його виконання, оскільки зазначена підстава для відмови у зверненні стягнення на іпотечне майно не передбачена статтею 39 Закону України «Про іпотеку». 
 
Постановою Апеляційного суду Сумської області від 19 вересня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено, рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 13 серпня 2015 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ПАТ «Дельта Банк» до 
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, задоволено. 
 
У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 30 січня 2008 року № 43-0011010/ФК-08 у розмірі 120 531,46 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 92 987,08 грн та простроченої заборгованості зі сплати процентів за користування кредитними коштами у розмірі 27 544,38 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 30 січня 2008 року № 43-0011010/Zфкіп-08-1, укладеним з ОСОБА_2 , а саме двокімнатну квартиру 
АДРЕСА_1 загальною площею 49,1 кв. м, житловою площею – 30,8 кв. м, розташовану по АДРЕСА_1 , визначено спосіб реалізації предмета іпотеки - проведення прилюдних торгів за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, але не нижчою, ніж 409 834,00 грн.
 
У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 30 січня 2008 року № 43-0011010/ФК-08 у розмірі 120 531,46 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 92 987,08 грн та простроченої заборгованості зі сплати процентів за користування кредитними коштами у розмірі 27 544,38 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 30 січня 2008 року № 43 0011010/Zфкіп-08-2, укладеним з ОСОБА_3 , а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 45,8 кв. м, житловою площею – 31 кв. м, розташовану по АДРЕСА_1 , визначено спосіб реалізації предмета іпотеки - проведення прилюдних торгів за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, але не нижчою, ніж 385 748,00 грн.
 
Вирішено питання розподілу судових витрат. 
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд апеляційної інстанції виходив з того, що право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням у спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки передбачено частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» та пунктом 3.1.3. іпотечних договорів від 30 січня 2008 року, право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя, в матеріалах справи відсутні докази належного виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, а тому позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмети іпотеки за іпотечними договорами 
від 30 січня 2008 року № 43-0011010/Zфкіп-08-1, № 43 0011010/Zфкіп-08-2 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 , шляхом їх реалізації на прилюдних торгах є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Визначивши початкову ціну продажу іпотечного майна за експертною оцінкою станом на 31 травня 2016 року, апеляційний суд вказав, що відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо, наприклад, така вартість майна змінилася. 
 
Узагальнені доводи касаційної скарги та позиції учасників справи
 
У жовтні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якій вони просили скасувати постанову Апеляційного суду Сумської області від 19 вересня 2018 року та залишити в силі рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 13 серпня 2015 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що апеляційний суд не надав належної правової оцінки їх доводам про те, що ПАТ «Дельта Банк» не набуло прав іпотекодержателя за укладеними з ними договорами іпотеки від 30 січня 2008 року № 43 0011010/Zфкіп-08-1 та № 43 0011010/Zфкіп-08-2, оскільки заміна іпотекодержателя, як і зміна інших умов іпотечних договорів відповідно до пункту 6.6 зазначених договорів здійснюється за згодою сторін та повинна бути засвідчена нотаріально. Крім того, у порушення вимог законодавства, ані ТОВ «Укрпромбанк», ані ПАТ «Дельта Банк» належним чином не повідомили їх про зміну кредитора у зобов`язанні. Після закінчення 01 січня 2010 року погодженого сторонами кредитного договору графіку платежів, на неодноразові звернення ОСОБА_1 , банк не надав новий графік платежів, а тому без нього неможливо було правильно визначити розмір обов`язкових щомісячних платежів, та не повідомив нові реквізити для їх сплати. ПАТ «Дельта Банк» на власний розсуд визначало черговість зарахування сплачуваних ОСОБА_1 коштів у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, та не повідомляло про виникнення у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором. Звернення стягнення на дві квартири одночасно є передчасним, оскільки зобов`язання позичальника у першу чергу має виконуватись шляхом сплати грошових коштів, і лише у разі їх недостатності відбувається звернення стягнення на інше рухоме та нерухоме майно, при цьому в останню чергу, здійснюється стягнення на квартиру чи житловий будинок.  У квартирах, що є предметом іпотеки, проживають вони та члени їх сімей, вартість квартир значно перевищує розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, а тому їх продаж позбавить їх житла. Визначена апеляційним судом початкова вартість квартир є заниженою і не відповідає їх дійсній вартості.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 
2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 01 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з місцевого суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2020 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.
 
Ухвалою Верховного Суду від 06 травня 2020 року касаційне провадження у справі зупинено. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 16 червня 2020 року касаційне провадження у справі поновлено.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України, в редакції чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За змістом частини першої статті 400 ЦПК України, в редакції чинній на час подання касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
 
Фактичні обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій 
 
30 січня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 43-0011010/ФК-08, згідно з умовами якого позичальник отримав 186 000,00 грн зі сплатою 15,1 процентів річних на 120 місяців з датою повернення до 29 січня 2018 року, на споживчі потреби. Додатком № 1, який є невід`ємною частиною кредитного договору, встановлено графік платежів за період з 30 січня 2008 року до 01 січня 2010 року.
 
Додатковою угодою від 13 жовтня 2009 року до кредитного договору 
від 30 січня 2008 року сторонами внесено зміни щодо порядку нарахування пені за порушення строків виконання зобов`язань. 
 
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 30 січня 
2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір № 43-0011010/Zфкіп-08-1, за умовами якого ОСОБА_2 передав ТОВ «Укрпромбанк» в іпотеку нерухоме майно - двокімнатну квартиру, загальною площею 49,1 кв. м, житловою площею 30,8 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вартість якої сторони визначили у розмірі 115 667,00 грн.
 
30 січня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір № 43-0011010/Zфкіп-08-2, за умовами якого ОСОБА_3 передала ТОВ «Укрпромбанк» в іпотеку нерухоме майно - двокімнатну квартиру, загальною площею 45,8 кв. м, житловою площею 31,0 кв. м, реєстраційний номер 16869990, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , вартість якої визначена сторонами у сумі 104 189,00 грн.
 
Пунктом 4.5. зазначених іпотечних договорів сторони погодили, що у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду чи виконавчого напису нотаріуса, реалізація предмета іпотеки здійснюється шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження.
 
30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України (далі - НБУ) укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк», відповідно до якого ТОВ «Укрпромбанк» відступило ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі за кредитним договором 
від 30 січня 2008 року № 43-0011010/ФК-08, та іпотечними договорами 
від 30 січня 2008 року № 43-0011010/Zфкіп-08-1 та № 43-0011010/Zфкіп-08-2. 
 
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором від 30 січня 2008 року виникла заборгованість зі сплати кредиту та процентів, яка станом на 01 липня 2010 року, тобто на момент передачі активів до ПАТ «Дельта Банк», склала 145 700,00 грн.
 
Станом на 22 січня 2014 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 30 січня 2008 року склала 100 566,21 грн, про що ПАТ «Дельта Банк» повідомило ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , надіславши 29 січня 2014 року досудові вимоги № 31.4-08/534/14, № 31.4-08/547/14, 
№ 31.4-08/546/14 про дострокову сплату заборгованості у визначений кредитним договором тридцятиденний строк з дати отримання відповідної вимоги.
 
Станом на 04 червня 2015 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 30 січня 2008 року № 43-0011010/ФК-08 становила 120 531,46 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 92 987,08 грн, заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом - 27 544,38 грн. Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 30 серпня 2016 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 30 січня 2008 року 
№ 43-0011010/ФК-08 у розмірі 120 531,38 грн. 
 
Відповідно до звіту про оцінку нерухомого майна  від 31 травня 2016 року, проведеної Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертна компанія «Професіонал», за замовленням позивача ПАТ «Дельта Банк», станом на 
31 травня 2016 року вартість двокімнатної квартири 
АДРЕСА_1, загальною площею 49,1 кв. м, житловою – 30,8 кв. м, розташованої по АДРЕСА_1 , складає 409 834,00 грн; вартість двокімнатної квартири АДРЕСА_2, загальною площею 45,8 кв. м, житловою – 31 кв. м, розташованої по АДРЕСА_1 , складає 385 748,00 грн.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування 
 
Згідно з частиною першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
 
За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
 
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
 
Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546 ЦК України).
 
Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (абзац третій статті 1 Закону України «Про іпотеку»).
 
Згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
 
Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
 
Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки належить іпотекодержателю. 
 
Оскільки іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки, та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.
 
Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне, а тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня.
 
Саме такого висновку щодо можливості одночасного задоволення вимог про стягнення боргу за основним зобов`язанням зі зверненням стягнення на предмет іпотеки дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 лютого 
2016 року у справі № 6-1080цс15. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17 (провадження № 14-546цс19) не встановила підстав для відступлення від цього правового висновку.
 
Відповідно до статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.
 
Згідно з частинами першою та другою статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
 
У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
 
Задовольняючи позовні вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким є дві двокімнатні квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , апеляційний суд виходив з того, що оскільки ОСОБА_1 належно не виконує зобов`язання за кредитним договором від 30 січня 2008 року, на забезпечення виконання якого укладені іпотечні договори, предметом яких є зазначені квартири, вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 30 січня 2008 року, що становить 120 531,46 грн, є обгрунтованими.  
 
Правильно вказавши на те, що статтею 39 Закону України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, як неспівмірність заборгованості за основним зобов`язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку, апеляційний суд не урахував гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод право особи на справедливий суд (далі - Конвенція), з огляду на те, що сукупна вартість двох квартир, які є предметом іпотеки станом на 31 травня 2016 року становить 795 582,00 грн (409 834,00 + 385 748,00), тоді як заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором складає 
120 531,46 грн, а тому звернення стягнення на обидві квартири, не відповідає засадам статті 6 Конвенції, завданням цивільного судочинства, а також критеріям справедливості та розумності, оскільки реалізація однієї з квартир повністю покриє вимоги банку за кредитним договором, навіть за умови зменшення початкової ціни продажу предмета іпотеки на третіх прилюдних торгах (70 процентів початкової вартості предмета іпотеки на перших прилюдних торгах) у разі визнання перших та других прилюдних торгів такими, що не відбулися. 
 
Зважаючи на наведене та виходячи із завдань цивільного судочинства, засад справедливості і розумності, Верховний Суд вважає, що достатньо гарантованим забезпеченням виконання зобов`язання  ОСОБА_1 за кредитним договором від 30 січня 2008 року (120 531,46 грн) буде звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 30 січня 2008 року 
№ 43-0011010/Zфкіп-08-2 - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , вартість якої станом на 31 травня 2016 року становить 385 748,00 грн, тобто є меншою порівняно з вартістю двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки за договором іпотеки від 30 січня 2008 року № 43-0011010/Zфкіп-08-1, що становить 409 834,00 грн. 
 
Крім того, визначаючи початкову ціну продажу іпотечного майна за експертною оцінкою станом на 31 травня 2016 року, апеляційний суд, не звернув увагу на положення частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку», в редакції чинній на час ухвалення судового рішення, відповідно до якої, у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. 
 
Доводи касаційної скарги про те, що у порушення вимог чинного законодавства, ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» не повідомили відповідачів про зміну кредитора у зобов`язанні, а також те, що ПАТ «Дельта Банк» на власний розсуд визначало черговість зарахування сплачуваних ОСОБА_1 коштів у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, не повідомляло про їх недостатність та про виникнення у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором є неспроможними, оскільки рішенням Апеляційного суду Сумської області від 30 серпня 2016 року, яке набрало законної сили та є преюдиційним, позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 30 січня 2008 року задоволено повністю. 
 
Доводи заявника на те, що ПАТ «Дельта Банк» не набуло прав іпотекодержателя за укладеними з ними договорами іпотеки від 30 січня 2008 року 
№ 43-0011010/Zфкіп-08-1 та № 43-0011010/Zфкіп-08-2, оскільки угода про заміну іпотекодержателя, як і зміна інших умов іпотечних договорів у порушення пункту 6.6 іпотечних договорів здійснена за відсутності згоди відповідачів та не посвідчена нотаріально є безпідставними, оскільки зміна кредитора у зобов`язанні, внаслідок передачі активів та кредитних зобов`язань від TOB «Укрпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» (відступлення права вимоги), не є тотожним зміні умов іпотечного договору, який після заміни кредитора продовжує свою дію на умовах, що існували на момент переходу прав та обов`язків до нового кредитора. Заміна кредитора у спірних правовідносинах здійснюється у тій самій формі, що і правочин на підставі якого виникло зобов`язання (частина перша статті 513 ЦК України), і така заміна відбувається без згоди боржника (частина перша статті 516 ЦК України), зокрема солідарного і боржника, яким є майновий поручитель. 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Згідно з частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
 
Ураховуючи, що внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, суди попередніх інстанцій неправильно вирішили позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про необхідність скасування у цій частині рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 13 серпня 2015 року та постанови Апеляційного суду Сумської області від 19 вересня 2018 року, з ухваленням у цій частині нового судового рішення про задоволення зазначених вимог частково.
 
Керуючись статтями 400, 409, 412, 415, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити частково.
 
Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 13 серпня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та постанову Апеляційного суду Сумської області від 19 вересня 2018 року скасувати, та ухвалити в цій частині нове судове рішення. 
 
Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.
 
У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), за кредитним договором від 30 січня 2008 року 
№ 43-0011010/ФК-08 у розмірі 120 531,46 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 92 987,08 грн, прострочена заборгованість зі сплати процентів за користування кредитними коштами - 27 544,38 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 30 січня 2008 року 
№ 43-0011010/Zфкіп-08-2, укладеним з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 45,8 кв. м, житловою – 31 кв. м, розташовану по АДРЕСА_1 , визначивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, не нижчою за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
 
У задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, відмовити. 
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                   О. В. Ступак
Судді:                                                                                              І. Ю. Гулейков
С. О. Погрібний
Г. І. Усик 
В. В. Яремко