ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
29 липня 2020 року                                                                 м. Херсон

справа: 648/380/19
провадження: 22-ц/819/879/20 

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого                Приходько Л.А. (суддя-доповідач)
суддів:                Бездрабко В.О.,
       Вейтас І.В.,
секретар                Дундич А.О. , 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Прокуратура Херсонської області, 
третя особа - Головне управління Державного казначейства України у Херсонській області,
третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Херсонської області на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 03 лютого 2020 року у складі головуючого судді Сокирко Л.М.

в с т а н о в и в:

06 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до прокуратури Херсонської області, треті особи: Головне управління Державного казначейства України у Херсонській області, ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, які були зменшені під час розгляду справи.
Позов обґрунтовано тим, що 02 лютого 2016 року близько 19.00 години ОСОБА_2 , керуючи технічно справним службовим автомобілем ВАЗ-21099 реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух у своїй смузі руху по автодорозі Херсон-Каховка-Генічеськ 26км+484м Білозерського району Херсонської області зі сторони м. Херсона в напрямку м. Каховка Херсонської області проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалася, порушуючи вимоги п. п. 2.3 б), 12.3 Правил дорожнього руху, маючи об`єктивну можливість виявити напівпричеп LOHR С2Н99S реєстраційний номер НОМЕР_2 який стояв частково у попутному напрямку руху з увімкненими аварійною сигналізацією та габаритними вогнями, завчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху транспортного засобу, аж до його зупинки або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого здійснив зіткнення із вказаним напівпричепом.
Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля ВАЗ-21099 реєстраційний номер НОМЕР_1 потерпілому ОСОБА_1 були заподіяні тілесні ушкодження, у виді: закритого перелому заднього краю правої вертлюжної впадини, вивиху правого стегна, закритих переломів четвертої п`ясткової кістки лівої кисті, перелому основи проксимальної фаланги третього пальця лівої кисті, вивиху середньої фаланги третього пальця лівої кисті, посттравматичного невриту правого сідничного нерву, парезу правої стопи, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров`я.
Вироком Білозерського районного суду Херсонської області від 26 лютого 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Службовий автомобіль ВАЗ-21099 реєстраційний номер НОМЕР_1 є власністю застрахованої особи - Прокуратури Херсонської області. ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з прокуратурою та в день дорожньо-транспортної пригоди був відряджений за розпорядженням прокурора.
На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність Прокуратури Херсонської області була застрахована у АТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП», яка виплатила позивачу страхове відшкодування за шкоду заподіяну життю та здоров`ю в розмірі 100000грн.
25 травня 2016 року Каховською міжрайонною МСЕК Комунального закладу «Херсонський обласний центр Медико-соціальної експертизи» позивачу визначено ступінь втрати працездатності на 60% та присвоєно третю групу інвалідності.
У результаті пережитої дорожньо-транспортної пригоди, отриманих тілесних ушкоджень та каліцтвом позивач почав страждати на безсоння, систематично відчуває сильний фізичний біль, довготривалий час був прикутий до ліжка, досі потребує постійної сторонньої допомоги, почуває себе пригніченим та подавленим, став дратівливим, що негативно впливає на взаємовідносини з оточуючими та близькими людьми. 
Розмір грошового еквіваленту заподіяної йому моральної шкоди позивач оцінює з урахуванням висновку судово-психологічної експертизи у 276 072.00грн, яку просить, з підстав визначених статтями 1172, 1187 ЦК України, стягнути на його користь в рахунок відшкодування завданої моральної (немайнової) шкоди з Прокуратури Херсонської області. Також просить стягнути 25000грн. в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу.
Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 03 лютого 2020 року позовні вимоги задоволено. Стягнено з прокуратури Херсонської області на користь ОСОБА_1 суму грошових коштів в розмірі 267072,00грн. в рахунок відшкодування завданої моральної (немайнової) шкоди. Стягнено з прокуратури Херсонської області на користь ОСОБА_1 суму грошових коштів в розмірі 25 000,00грн. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Додатковим рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 19 березня 2020 року стягнуто з прокуратури Херсонської області на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді 768.40грн та доповнено мотивувальну частину судового рішення абзацом: Керуючись статтями 4,7,10-13,78-81,102, 110,137,141,247,258-259,263-265,354 ЦПК України, статтями 23,280,1167,1168,1172,1187 ЦК України, Законом України «Про судовий збір», п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27 вересня 1992 року, п.п. 3,9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що діями ОСОБА_2 , який перебував у трудових відносинах з відповідачем - прокуратурою Херсонської області та керував службовим автомобілем, який є власністю - прокуратури Херсонської області, що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ 5181986 Акціонерного товариства «Страхова група «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» було спричинено позивачу середньої тяжкості тілесні ушкодження. Внаслідок ДТП позивачу були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм, змусило звернутись до суду за захистом своїх прав, вживати дії, направлені на доведення своєї правової позиці. Визначаючи розмір грошового відшкодування суд першої інстанції керувався висновком судово-психологічної експертизи № 091-2019, складеної судовим експертом-психологом Гельманом С.В. із врахуванням обставин отримання позивачем тілесних ушкоджень, тривалості лікування, встановлення третьої групи інвалідності безтермінову, грубу необережність винної особи, ОСОБА_2 , який виконуючи свої службові обов`язки водія, проявив неуважність та безпечність, завчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху транспортного засобу, аж до його зупинки. 
В апеляційній скарзі заступник прокурора Херсонської області посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для вирішення справи, та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачеві у задоволені позовних вимог у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що прокуратурою Херсонської області не вчинено будь-яких дій, а також не допущено бездіяльності , внаслідок яких позивачу заподіяна моральна шкода. Відповідачем, як власником транспортного засобу , забезпечено належне його утримання , допущено до керування особу, яка має відповідні знання, навички та право, здобуте в установленому законом порядку. Тілесні ушкодження, які отримав позивач внаслідок ДТП, не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із будь-якими протиправними діями чи бездіяльністю прокуратури, або реалізацією прокуратурою прав власника транспортного засобу.
Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції безпідставно відхилив доводи відповідача щодо складання висновку експерта неуповноваженим суб`єктом, а саме КЗ «Херсонська обласна психіатрична лікарня», оскільки вказаний заклад припинив проведення судових-психіатричних та інших видів експертиз на підставі наказу МОЗ України від 17 липня 2019 року № 1626. Також, апелянт послався на те, що Кримінальний кодекс України визначає лише два види необережності - злочинну самовпевненість та злочинну недбалість, визначення таких понять як проста чи груба необережність у кримінальному законі та інших нормативно-правових актах відсутнє. 
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого діє ОСОБА_4 , заперечуючи проти апеляційної скарги, зазначив, що на його думку рішення суду є законним та обґрунтованим. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення рішення суду без змін.
Під час розгляду справи прокурор Волкова Н.М. та прокурор Хамідова Е. Ф. апеляційну скаргу підтримали за обставинами викладеними в апеляційній скарзі. Просили апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати.
Представник позивач ОСОБА_1 адвокат Сергет Ю.В., та представник третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області Бондаренко Ю.І. апеляційну скаргу не визнали, зазначивши, що рішення суду є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні. Просили апеляційну скаргу залишити без задоволення рішення суду без змін.
ОСОБА_2 , будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Відповідно до вимог частин першої, другої, третьої та шостої статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
З матеріалів справи вбачається, що 2 лютого 2016 року близько 19.00 години, ОСОБА_2 , керуючи технічно справним службовим автомобілем ВАЗ-21099 реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух у своїй смузі руху по автодорозі Херсон-Каховка-Генічеськ 26км+484м Білозерського району Херсонської області зі сторони м. Херсона в напрямку м. Каховка Херсонської області проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалася, порушуючи вимоги п. п. 2.3 б), 12.3 Правил дорожнього руху, маючи об`єктивну можливість виявити напівпричеп LOHR С2Н99S реєстраційний номер НОМЕР_2 , який стояв частково у попутному напрямку руху з увімкненими аварійною сигналізацією та габаритними вогнями, завчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху транспортного засобу, аж до його зупинки або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого здійснив зіткнення із вказаним напівпричепом. 
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля ВАЗ-21099 реєстраційний номер НОМЕР_1 потерпілому ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно висновку Комунального підприємства «Бюро судово-медичної експертизи» Херсонської обласної ради № 23 від 29 березня 2016 року були заподіяні тілесні ушкодження у виді: закритого перелому заднього краю правої вертлюжної впадини, вивиху правого стегна, закритих переломів четвертої п`ясткової кістки лівої кисті, перелому основи проксимальної фаланги третього пальця лівої кисті, вивиху середньої фаланги третього пальця лівої кисті, посттравматичного невриту правого сідничного нерву, парезу правої стопи, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров`я.
Вказані обставини встановлені вироком Білозерського районного суду Херсонської області від 26 лютого 2018 року, яким ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Службовий автомобіль ВАЗ 21099, номерний знак НОМЕР_1 є власністю застрахованої особи - прокуратури Херсонської області.
ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з прокуратурою Херсонської області та в день скоєння дорожньо-транспортної пригоди був відряджений за розпорядженням прокурора від 1 лютого 2016 року за № 04/21-20 вих. 16, про що міститься відмітка в акті № 1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 9 березня 2016 року.
На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність прокуратури Херсонської області була застрахована в Акціонерному товаристві «Страхова компанія «Ю.БІ.АЙ-КООП». На момент пригоди діяв Поліс № АЕ/5181986 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Згідно довідки, виданої головою медико-соціальної експертної комісії, за результатами визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 10ААА № 251173 від 25 травня 2016 року ступінь втрати ОСОБА_1 професійної працездатності у відсотках складає 60 %.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути з Прокуратури Херсонської області моральну шкоду заподіяну йому каліцтвом та ушкодженням здоров`я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з підстав визначених 1172 та 1187 ЦК України.
Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1 ) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. 
Обґрунтовуючи свої вимоги про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 у позовній заяві посилався на тривале знаходження на стаціонарному лікуванні, відсутність можливості працювати, самостійно, без сторонньої допомоги, задовольняти свої фізичні потреби, вчиняти повсякденні дії, жити нормальним життям. Також позивач зазначав, що в результаті отриманих тілесних ушкоджень та каліцтва почав страждати на безсоння, систематично відчуває фізичний біль, довготривалий час був прикутий до ліжка, й на час звернення до суду потребує сторонньої допомоги, більше не може почуватись повноцінно здоровою людиною. Відчуває себе пригніченим, подавленим, втратив апетит, став агресивним, сварливим, що негативно впливає на взаємовідносини з оточуючими та близькими людьми.
З матеріалів справи вбачається, що внаслідок дорожньою-транспортної пригоди, яка сталася 02 лютого 2016 року, внаслідок винних дій водія ОСОБА_2 , позивачу заподіяні тілесні ушкодження у виді: закритого перелому заднього краю правої вертлюжної впадини, вивиху правого стегна, закритих переломів четвертої п`ясткової кістки лівої кисті, перелому основи проксимальної фаланги третього пальця лівої кисті, вивиху середньої фаланги третього пальця лівої кисті, посттравматичного невриту правого сідничного нерву, парезу правої стопи, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров`я. Крім того позивачу ОСОБА_1 заподіяні тілесні ушкодження у виді струсу головного мозку, забитої рани, синця обличчя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, за критерієм тривалості розладу здоров`я, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. 
Вказані обставини підтверджуються висновком судової медичної експертизи №23 від 29 березня 2016 року.
Відповідно до медичної документації, що міститься в матеріалах справи, ОСОБА_6 неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділені ХОКЛ з діагнозом: виробнича травма(02.02.2016); поєднання травма; закритий нестабільний переломовивих правого стегна, після усунення вивиху(02.02.2016); закритий перелом заднього краю правої вертлюжної впадини; посттравматичний неврит правого сідничного нерву, парез правої стопи; закритий перелом четвертої п`ясткової кістки лівої кисті, перелом основи проксимальної фаланги третього пальця лівої кисті, вивиху середньої фаланги третього пальця лівої кисті; струс головного мозку, забита рана голови тощо (епікризи № 01957 та № 05390); на тривалий час позивачем була втрачена працездатність.
25 травня 2016 року за результатами огляду медико-соціальної комісії ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності безстроково із визначенням та визначено ступень втрати професійної працездатності - 60% ( довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №027136 та довідка про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серія 10ААА №251173).
З 14 березня 2017 року по 26 березня 2017 року ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні у ДУ Інституті нейрохірургії ім. акад. А.П. Ромоданова НАМН України із діагнозом наслідки ушкодження сідничного нерву(м/гомілкової порції) в результаті перелому кульшового суглобу праворуч (виписка з медичної карти стаціонарного хворого №171281).
Зі змісту висновку судової психологічної експертизи № 091-2019 від 17 вересня 2019 року вбачається, що внаслідок дорожньою-транспортної пригоди ОСОБА_1 переніс довготривалий виражений стан дістресу. На час проведення дослідження у ОСОБА_1 виявлені пов`язані з досліджуваними подіями порушення дезадаптації по психастенічному типу (відчуття дискомфорту, емоційна напруга, тривога, занепокоєння, втрата особистої позиції соціального статусу).
Отже доводи позивача щодо завдання йому моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з каліцтвом та іншим ушкодженням здоров`я в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 02 лютого 2016 року знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.
В силу вимог частини першої статті 23 ЦК України позивач має право на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди, заподіяної йому внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Стягуючи грошові кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди з відповідача суд першої інстанції виходив з того, що прокуратура Херсонської області є власником джерела підвищеної небезпеки. Крім того, шкода позивачу завдана в наслідок винних дій особи, яка перебувала в трудових відносинах з відповідачем.
Пунктом першим частини другої статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Частиною другою цієї ж статті передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 
Юридична або фізична особа, згідно статті 1172 ЦК України, відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки слід розуміти юридичну особу або громадянина, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного відання або з інших підстав (договір оренди, довіреність тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальність за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин із володільцем цього джерела.
Покладання відповідальності на особу, яка заподіяла шкоду внаслідок користування джерелом підвищеної небезпеки підприємства, з яким перебувала у трудових відносинах на підставі трудового договору (договору підряду), можливе лише в тому разі, якщо буде доведено, що ця особа заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя та четверта статті 1187 Цивільного кодексу України).
Доводи апеляційної скарги, щодо відсутності підстав, визначених законом, для відшкодування Прокуратурою Херсонської області моральної шкоди завданої позивачеві внаслідок дорожньо-транспортної пригоди не спростовують висновку суду та суперечать зазначеним вище нормам права.
Враховуючи наведені вище норми права шкода, у тому числі і моральна, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується саме власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Визначаючи розмір моральної шкоди суд першої інстанції керувався висновком судової психологічної експертизи № 091-2019 від 17 вересня 2019 року, згідно якого досліджувана ситуація була і є для ОСОБА_1 психотравмуючою. Внаслідок зазначених правотравмуючих факторів ОСОБА_1 переніс довготривалий помірно виражений стан дістресу. На час проведення дослідження (17.09.2019 року) у ОСОБА_1 виявлені пов`язані з досліджуваними подіями порушення дезадаптації по психастенічному типу. Коефіцієнт «сумарного стресового еквівалента» для ОСОБА_1 відповідає помірно вираженому ступеню. Сума матеріального еквівалента моральної шкоди для ОСОБА_1 може дорівнювати: а) при простій необережності дій відповідача 133536 грн; б) при грубій необережності дій відповідача 267072 грн; в) при непрямому намірі дій відповідача 400608 грн; г) при прямому намірі дій відповідача 534144 грн.
Доводи апеляційної скарги щодо складання висновку експерта неуповноваженим експертом колегія суддів оцінює критично. 
Як вбачається з вказаного вище висновку експертиза проведена в КЗ Херсонська обласна психіатрична лікарня ХОР головним судовим експертом-психологом Гельман С.В. , який є атестованим судовим експертом, та є фахівцем комунального закладу «Херсонська обласна психіатрична лікарня», який не є державною спеціалізованою установою, а отже в силу вимог ст. 7 Закону України «Про судов експертизу» має право здійснювати судово-експертну діяльність.
Наказом МОЗ від 17 липня 2019 року № 1626 «Про визнання таким, що втратив чинність, наказу Міністерства охорони здоров`я України від 29 червня 2017 року № 722», на який посилається апелянт визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністерства охорони здоров`я України від 29 червня 2017 року № 722 «Про організацію служби судово-психіатричної експертизи», яким був затверджений перелік установ, в яких проводяться судово-психіатричні експертизи., у зв`язку із чим КЗ «Херсонська обласна психіатрична лікарня» припинив проведення судово-психіатричних експертиз.
Проте будь-яких законодавчих обмежень для проведення атестованими експертами, які є працівниками КЗ «Херсонська обласна психіатрична лікарня», судових психологічних експертиз на час вирішення спору не існує.
Разом з тим колегія суддів не може прийняти вказаний вище висновок судової психологічної експертизи для визначення розміру моральної шкоди, оскільки у висновку, в порушення п. 4.14 розділу УІ Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08 жовтня1998  року № 53/5 ( у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26 грудня 2012 року №1950/5), не зазначено нормативні акти, методики, рекомендована науково-технічна та довідкова література з Переліку рекомендованої науково-технічної та довідкової літератури, що використовується під час проведення судових експертиз, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 30 липня 2010 року № 1722/5, інші інформаційні джерела, які використовувались експертом при вирішенні поставлених питань, за правилами бібліографічного опису, із зазначенням реєстраційних кодів методик проведення судових експертиз з Реєстру методик проведення судових експертиз, який ведеться відповідно до Порядку ведення Реєстру методик проведення судових експертиз, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02 жовтня 2008 року № 1666/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 жовтня 2008 року за № 924/15615.
З пояснень представника позивача, розмір моральної шкоди визначений експертом на підставі Методики встановлення заподіяння моральної шкоди та методу оцінки розміру компенсації спричинених страждань ОСОБА_8 , застосування якої припинено, згідно Реєстру методик проведення судових експертиз Міністерства Юстиції України, 29 січня 2016 року. Інших методик визначення розміру компенсації моральної шкоди Реєстр методик не містить.
Вказані обставини унеможливлюють прийняття судом висновку судово-психологічної експертизи в частині визначення розміру компенсації моральної шкоди позивачу.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди, відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України, визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Внаслідок дорожньою-транспортної пригоди ОСОБА_1 тривалий час перебуває у стані стресу, зазнав моральних переживань, страждань, відчуття безповоротності трагедії, позбавлений можливості реалізації своїх звичок і бажань, на фоні стресу погіршилися стосунки з близькими, виник дискомфорт в родинних відносинах, зменшений ступень працездатності на 60%.
Враховуючи наведені негативні наслідки, а також характер, обстановку скоєного злочину, ступінь тяжкості отриманих тілесних ушкоджень, ступень вини особи, яка завдала моральної шкоди, співмірність матеріальної шкоди та заявленої потерпілим вимоги про відшкодування моральної шкоди, а також вимоги розумності і справедливості колегія суддів вважає, що достатньою компенсацією заподіяної внаслідок ДТП моральної шкоди позивачу є 75 000грн., які підлягають стягненню з відповідача.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з підстав визначених статтею 376 ЦПК України, рішення суду слід змінити зменшивши суму стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди з 267072,00грн до 75 000грн.
Відповідно до частини першої третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.
Пунктом 3 частини другої статті 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позивачем понесені судові витрати в розмірі 25000грн., з урахуванням первісних позовних вимог, які задоволені частково, вказані судові витрати, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог позовні вимоги покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог, у зв`язку із чим рішення суду в частині стягнення грошових коштів в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу слід змінити, зменшивши суму стягнення з 25 000,00грн. до 3500,00грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Херсонської області задовольнити частково. 
Рішення Білозерського районного суд Херсонської області від 03 лютого 2020 року змінити зменшивши стягнені з прокуратури Херсонської області на користь ОСОБА_1 суму грошових коштів в рахунок відшкодування завданої моральної (немайнової) шкоди з 267072,00грн. до 75000,00грн. та суму грошових коштів в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з 25 000,00грн. до 3500,00грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 07 серпня 2020 року.

Головуючий                                                          Л.А. Приходько

Судді:                                                                        В.О. Бездрабко 

       І.В. Вейтас