Справа № 461/1011/18                                Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р. 
Провадження № 22-ц/811/1087/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 79

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       14 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
                                        головуючого - судді Ніткевича А.В.,     
                                        суддів: Бойко С.М., Копняк С.М., 
                        секретаря Юзефович Ю.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справуза апеляційною скаргою Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г. Возницького на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 04 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г. Возницького про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу,-                                        
встановила:
У березні 2019 року Генеральний директор Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г.Возницького Возняк Т.С. звернувся до суду із заявою про роз`яснення рішення Галицького районного суду м.Львова від 03 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г. Возницького про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Заяву обгрунтовував тим, що вказане рішення є не зовсім зрозумілим в резолютивній частині стосовно посади, на якій має бути поновлена ОСОБА_1 , оскільки вважає, що на посаді старшого наукового співробітника відділу «Музей європейського мистецтва XIV-XVIII ст.» вона не працювала.
 
Оскаржуваною ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 04 квітня 2019 року у роз`ясненні рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г.Возницького про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, яке набрало законної сили 27 лютого 2019 року і підлягає виконанню у порядку, встановленому Законом – відмовлено.
Ухвалу суду оскаржив генеральний директор Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г. Возницького - Возняк Т.С.
В апеляційній скарзі зазначає, що резолютивна частина рішення Галицького районного суду м. Львова від 03.07.2018 для відповідача Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г. Возницького, як роботодавця, є незрозумілою, а саме щодо посади на якій має бути поновлена ОСОБА_1 .
Стверджує, що у заяві про роз`яснення були наведені аргументовані доводи щодо необхідності роз`яснення рішення суду, оскільки ОСОБА_1 була звільнена з посади старшого наукового співробітника музею європейського мистецтва XIV-XVIII, однак рішенням суду поновлена на посаді старшого наукового співробітника відділу «Музей європейського мистецтва XIV-XVIII», відтак суд взяв на себе функцію роботодавця, перевівши позивачку на посаду у нову структуру ЛНГМ імені Б.Г. Возницького, від роботи та посади у якій вона раніше відмовилася.
Покликається на те, що відмовляючи роз`яснити своє рішення суд створює новий спір, оскільки виконання відповідного рішення полягає у поновленні ОСОБА_1 на посаді, яку вона жодного дня не обіймала і звільнення працівника, з яким був укладений безстроковий трудовий договір.
Звертає на увагу на те, що в порушення ст. 271 ЦПК України оскаржувана ухвала не була постановлена протягом десяти днів з часу надходження заяви, крім цього повістка про виклик до суду для розгляду заяви про роз`яснення рішення суду не надходила.
Просить скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 04 квітня 2019 року.
Учасники справи позивач ОСОБА_1 та відповідач Львівська національна галерея мистецтв імені Б.Г. Возницького будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток на домашню адресу ОСОБА_1 та на офіційну електронну адресу Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г. Возницького (т. 2 а.с. 173-174), в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, не повідомили суд про причину неявки.
На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися. 
За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи з такого.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Постановляючи оскаржувану ухвалу та відмовляючи у задоволенні заяви Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г. Возницького про роз`яснення рішення суду суд першої інстанції виходив з того, що рішення, яке заявник просить роз`яснити, є повним, чітким та зрозумілим, ухваленим на підставі наявних в справі матеріалів та не потребує роз`яснення.
При цьому, суд вказав, що не можуть вважатись підставами для роз`яснення рішення суду обставини, які зумовлені суб`єктивними факторами, що випливає із змісту заяви.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали колегія суддів виходить з такого.
Згідно із ч. 1 ст. 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.
Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 271 ЦПК України подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Про роз`яснення або відмову у роз`ясненні судового рішення суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено.
Необхідність роз`яснення судового рішення зумовлена його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим як для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, які будуть здійснювати його виконання.
Крім цього, роз`яснення рішення суду можливе тоді, коло воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.
Аналіз наведених положень закону дає підстави для висновку, що в заяві про роз`яснення рішення має бути зазначено, що саме в рішенні є незрозумілим, в чому полягає незрозумілість рішення, які припускаються варіанти тлумачення рішення, як це впливає на його виконання.
Суть роз`яснення судового рішення полягає в тому, що суд не повинен давати відповідь на нові та невирішені вимоги, він лише має роз`яснити положення постановленого ним рішення, які нечітко або незрозуміло ним сформульовані, що, в свою чергу, позбавляє можливості його виконання. Роз`яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю, якщо воно є неясним та незрозумілим як для осіб, щодо яких воно постановлене, так і тих, що будуть здійснювати його виконання. 
Таким чином, є дві умови, за яких роз`яснюється рішення: перша умова - це та, що не можна змінювати його зміст, а друга - якщо воно є незрозумілими для тих, кого зобов`язано його виконувати і орган, який буде його виконувати.
Відтак, роз`яснення рішення - це більш повний, чіткий, ясний, зрозумілий виклад рішення, як правило його резолютивної частини, розуміння та сприйняття  яких викликає труднощі, однак шляхом постановлення ухвали про роз`яснення суд не вправі змінювати суть самого рішення.
Рішення суду може бути роз`яснено у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, так як існує значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.
Така позиція викладена у постанові Верховного Суду, у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року у справі № 808/1298/15, провадження № К/9901/47009/18.
Зрозумілість рішення полягає в тому, що його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення. Підставою для роз`яснення судового рішення, як засобу усунення недоліків ухваленого судового акту є його неясність, невизначеність.
Фактично, роз`яснення рішення є зміна форми його викладення таким чином, щоб ті частини судового акту, які викликають труднощі для розуміння, були висвітлені ясніше та зрозуміліше. При цьому суд, роз`яснюючи рішення, не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення, навіть у разі подальшого виявлення судом правових помилок, допущених під час його ухвалення.
З матеріалів справи встановлено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 03 липня 2018 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року, позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано незаконним звільнення ОСОБА_1 згідно із наказом Львівської національної галереї мистецтв імені Б. Г. Возницького від 11 січня 2018 року № 05-к.
Поновлено ОСОБА_1 на роботі старшого наукового співробітника відділу «Музей європейського мистецтва XIV-XVIII ст.» Львівської національної галереї мистецтв імені Б. Г. Возницького.
Стягнуто з Львівської національної галереї мистецтв імені Б. Г. Возницького на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 січня 2018 року у розмірі 22 279,25 грн.
Рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 та стягнення на її користь заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць, а саме 7 170,25 грн допущено до негайного виконання.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення судів першої та апеляційної інстанцій оскаржувалися відповідачем Львівською національною галереєю мистецтв імені Б. Г. Возницького в касаційному порядку.
При цьому, постановою Верховного Суду від 18 лютого 2020 року касаційну скаргу Львівської національної галереї мистецтв імені Б. Г. Возницького залишено без задоволення.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 липня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року залишено без змін.
Таким чином, доводи ОСОБА_1 щодо наявності підстав для поновлення її на відповідній посаді та протилежні доводи відповідача, були предметом судового розгляду та перевірки судів різних інстанцій, відтак покликання у заяві Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г. Возницького про роз`яснення рішення на неможливість виконання відповідного судового рішення, колегія суддів не приймає до уваги.
Як видно з резолютивної частини Галицького районного суду м. Львова від 03 липня 2018 року, така є чіткою, зрозумілою і жодного неоднозначного тлумачення не допускає.
При цьому, колегія суддів виходить з того, що чинним ЦПК України (ст. 271) передбачена можливість роз`яснення судового рішення за відповідних підстав, а не порядку його виконання, на що фактично покликається апелянт.
Заява про роз`яснення рішення суду не містить доводів стосовно того, що така є незрозумілою, неясною чи нечіткою, при цьому у заяві фактично порушено питання про порядок виконання рішення суду, примусове виконання якого здійснюється державним виконавцем.
Таким чином, порушене заявником Львівською національною галереєю мистецтв імені Б.Г. Возницького питання не відповідає правовій природі та призначенню статті 271 ЦПК України. 
Обставини, які вказують на утруднення розуміння рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 липня 2018 року, відсутні, а колегією суддів не встановлені.
Враховуючи викладене, рішення суду є зрозумілим, не містить будь-яких неточностей та не допускає різних варіантів тлумачення, усі його частини викладені повно, чітко та ясно.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для роз`яснення рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 липня 2018 року відсутні, що свідчить про обґрунтованість оскаржуваної ухвали та необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги.
Перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції постановлено оскаржувану ухвалу з додержанням вимог закону, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу  Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г. Возницького - залишити без задоволення.
Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 04 квітня 2019 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, в касаційному порядку не оскаржується.

Повний текст постанови складений14 липня 2020 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

                                С.М. Копняк