ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2020 року	Львів	Справа № 309/19/20 пров. № А/857/6731/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 
головуючого судді                                        Пліша М.А.,
суддів                                                             Судової-Хомюк Н.М., Ільчишин Н.В., 
за участю секретаря судового засідання       Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду Закарпатської області  від                  27 травня 2020 року (головуючий суддя Орос Я.В., м. Хуст, повний текст складено 01.06.2020) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці ДФС про скасування постанови про порушення митних правил,-

                                                        В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Закарпатської митниці ДФС в якому просив скасувати постанову відповідача про порушення митних правил №3220/30500/19 від 24 липня 2019 а провадження у справі закрити.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області  від 27 травня 2020 року у задоволення позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом при його винесенні неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та порушено норми матеріального і процесуального права, тому просить скасувати рішенням Хустського районного суду Закарпатської області  від 27 травня 2020 року.

В апеляційній скарзі зазначає, що 24 липня 2019 року в.о. заступника начальника Закарпатської митниці ДФС - начальник протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Уретій Сергій Володимирович, розглянув матеріали справи про порушення митних правил № 3220/30500/19 від 25.06.2019 року за ознаками вчинення громадянином України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 481 МК України, та відповідно виніс постанову у справі про порушення митних правил № 3220/30500/19 від 24.07.2019 року, якою громадянина України визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст. 481 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає суму 17000 гривен 00 копійок.
При цьому зазначає, що він є власником автомобіля марки «КІА Sрortage», реєстраційний номерний знак Чеської республіки НОМЕР_1 .
12 травня 2019 року о 17 год. 01 хв., під вказаний автомобіль був ним ввезений на територію України, через митний пост «Вилок» Закарпатської митниці в режимі «тимчасове ввезення до 60 днів».
Згідно абзацу четвертого пункту 4 ст.380 Митного кодексу України, громадяни - резиденти, які перебувають на тимчасовому консульському обліку в консульській установі України за кордоном, мають право тимчасово ввозити на митну територію України під письмове зобов`язання про зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, один транспортний засіб особистого користування, що класифікується за товарною позицією 8703 (крім товарної підпозиції 8703 10) згідно з УКТ ЗЕД, та причіп до нього, що класифікується за товарною підпозицією 8716 10 згідно з УКТ ЗЕД (за умови ввезення разом із транспортним засобом), на строк, що не перевищує 60 днів протягом одного календарного року (який може бути як безперервним, так і з перервами), без сплати митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів. Зазначені транспортні засоби можуть бути тимчасово ввезені на митну територію України за умови подання органу доходів і зборів документів, що підтверджують право власності громадянина на такі транспортні засоби та їх реєстрацію на території відповідної країни.
25 червня 2019 року о 20 год.34 хв., ним було вивезено автомобіль, тобто через 45 днів після ввезення. Цього ж дня, при митному контролі, складено протокол про порушення митних правил, так як, у поточному році, автомобіль вже був ввезений на територію України, хоча ні в протоколі про порушення митних правил від 25 червня 2019 року, ні в постанові №3220/30500/19 від 24.07.2019 року, таких відомостей не зазначено, та відповідно притягнуто його до відповідальності.
Але, при попередньому ввезенні автомобіля, у нього була наявна декларація на ввезення транспортного засобу в режимі 60 днів, які були не використані. Цей факт, митники взагалі не брали до уваги.
Раніше вивезти автомобіль з території України, він не мав можливості, оскільки даний автомобіль перебував на ремонті в сервісному центрі ПП «Лях Т.М.» за період з                   31.05.2019 року по 14.06.2019 року, у зв`язку з ремонтом гідравлічного насоса та заправкою кондиціонера. Із заявою по даному факту до митниці, він звернувся 31.05.2019 року. Тобто, виконав вимоги ст. 192 Митного кодексу, що зобов`язує «терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу».
Окрім того, пояснення про причини неможливості вивезти транспортний засіб, він надавав при складанні протоколу, так як і надавав підтверджуючу довідку, яка є в матеріалах справи про порушення митних правил.
14.06.2019 року, він також повідомив Закарпатську митницю про те, що знаходиться на лікуванні. В подальшому при перетині кордону 25.06.2019 року надав довідку №18, відповідно до якої знаходився на лікуванні в Хустській районній лікарні з діагнозом інфікована колота рана лівої стопи.
На підставі цього, апелянт вважає, що в його діях повністю відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки автомобіль не був вивезений за межі митної території України саме через дію обставин, які не залежать від нього особисто.
Статтею 458. Митного кодексу України передбачено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Статтею 489 Митного кодексу України передбачено, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також стаття 487 Митного кодексу, передбачає, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення, а тому, при розгляді справи, підлягали застосуванню норми Кодексу про адміністративні правопорушення, а саме стаття 9 КУпАП де вказано, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Стаття 10 КУпАП згідно якої адмміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Отже пропуск строків вивезення автомобіля, не є правопорушенням, оскільки, бо  таке мало місце як без наявності відповідного умислу (оскільки порушувати строки вивезення умисно він не бажав), так і необережності у виді халатності, (оскільки вивезенню перешкоджали незалежні від нього обставини); шкідливих наслідків протиправної поведінки він не бажав, і свідомо не допускав, залишати автомобіль на митній території України без його вивезення (як це зараз є поширеним правопорушенням) не бажав; приховувати автомобіль від митниці з метою неправомірного використання на території України (як це зараз є поширеним правопорушенням) не мав наміру, оскільки про неможливість вивезення повідомив митний орган у встановленому порядку, і повідомив про намір вивезення, після усунення відповідних перешкод.
Також вважає, що навіть у разі наявності у його діях «формальних» ознак правопорушення за ч. 3. ст. 481 Митного кодексу України, підстави для накладення адміністративного стягнення відсутні, оскільки згідно ст.17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.
Стаття 18. КУпАП визначає, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Згідно ст. 22. КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
Вважає, що, враховуючи наведені обставини у даній справі, є підстави для звільнення від адміністративної відповідальності за ст. 22 КУпАП.
Посилання в рішенні суду на той факт, що позивач міг вивезти автомобіль за допомогою інших способів (наприклад на лафеті та ін..), взагалі є неприпустимим, та мають безглуздий характер. Так як, безглуздим є також твердження відповідача про те, що «жодною нормою митного законодавства України не передбачено способу виконання такого зобов`язння, зокрема, необхідності вивезення транспортного засобу за меж митної території України виключно власним ходом.
Окрім того, у своїй позовній заяві він вказує на те, що у зв`язку з аварією, яка відбулася у 2017 році, автомобіль потребує постійного відновлювального ремонту. Вважає, що саме поломка транспортного засобу, є крайньою необхідністю, тобто обставиною, що виключає адміністративну відповідальність.
Прошу звернути увагу Суду на те, що користуватися в Україні тривалий час автомобілем з іноземною реєстрацією наміру я не мав, ухилятися від перетину кордону чи сплати платежів за розмитнення також, про перешкоди у вивезенні повідомив митний орган, а тому вважаю, що вказана обставини виключають адміністративну відповідальність, або є підставами для звільнення від відповідальності за ст.. 22 КпАП.
Окрім того зазначає, що призначення штрафу у розмірі 17000 грн. не відповідає ступені вини та небезпеки правопорушення, яке йому інкримінується.
Всупереч вимогам Митного кодексу, та Кодексу про адміністративні правопорушення, посадова особа митниці, при розгляді справи не з`ясувала наявність всіх обставин, та можливості звільнення від відповідальності, незважаючи на те, що він пояснив неможливість вивезення автомобіля з поважних причин, та надав докази попередження митного органу, що свідчить про неповноту з`ясування обставин справи, упередженість, та «формальний» і «узагальнений» підхід до вирішення справи, а навіть посилається на норми Закону, що не мають відношення до вчиненого, так би мовити, адміністративного правопорушення.
У своїй постанові, в.о. заступника начальника Закарпатської митниці ДФС - начальник протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Урегій Сергій Волоодимирович , зсилається на ст.95 Митного кодексу України, про те, що даний товар, а саме автомобіль марки «КІА Sрortage», реєстраційний номерний знак Чеської республіки НОМЕР_1 , був ввезений на територію України, через митний пост «Вилок» Закарпатської митниці в режимі «тимчасове ввезення до 60 днів», а не в режимі транзиту.
Тобто, оскаржувана постанова містить посилання на статті норми Закону, які не мають відношення, до вказаного порушення.
А тому, суд першої інстанції, не взявши до уваги наведені обставини, прийшов до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 липня 2019 р. в.о. заступника начальника Закарпатської митниці ДФС - начальник протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Уретій С.В., розглянув матеріали справи про порушення митних правил від 25.06.2019 року за ознаками вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 481 МК України та виніс постанову про порушення митних правил від 24.07.2019 року, якою його визнано винним у вчиненні порушення митних правил та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн.

Розглядаючи спір суд першої інстанції правильно врахував, що відповідно до ст. 103 Митного кодексу України, тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.
Згідно до ч. 1 ст. 112 Митного кодексу України, митний режим тимчасового ввезення завершується шляхом реекспорту товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, або шляхом поміщення їх в інший митний режим, що допускається цим Кодексом, а також у випадках, передбачених частиною третьою цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 380 Митного кодексу України, тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов`язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.
Тимчасове ввезення громадянами-резидентами на митну територію України інших транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року під письмове зобов`язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, та із застосуванням до них заходів гарантування, передбачених розділом Х цього Кодексу.
Транспортні засоби, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД, та причепи до них, що класифікуються за товарною позицією 8716 згідно з УКТ ЗЕД, які ввозяться громадянами-резидентами у зв`язку з виконанням своїх обов`язків за укладеними трудовими договорами з підприємствами-нерезидентами, що підтверджується документами відповідних компетентних органів країни реєстрації підприємства-нерезидента, для цілей цього Кодексу вважаються транспортними засобами особистого користування. Тимчасове ввезення громадянами-резидентами на митну територію України таких транспортних засобів дозволяється на строк до 10 діб за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, та із застосуванням до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу.
Строки, передбачені абзацами першим, другим, третім та п`ятим цієї частини, можуть бути продовжені митними органами з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів.
Громадяни-резиденти, які перебувають на тимчасовому консульському обліку в консульській установі України за кордоном, мають право тимчасово ввозити на митну територію України під письмове зобов`язання про зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, один транспортний засіб особистого користування, що класифікується за товарною позицією 8703 (крім товарної підпозиції 8703 10) згідно з УКТ ЗЕД, та причіп до нього, що класифікується за товарною підпозицією 8716 10 згідно з УКТ ЗЕД (за умови ввезення разом із транспортним засобом), на строк, що не перевищує 60 днів протягом одного календарного року (який може бути як безперервним, так і з перервами), без сплати митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів. Зазначені транспортні засоби можуть бути тимчасово ввезені на митну територію України за умови подання митному органу документів, що підтверджують право власності громадянина на такі транспортні засоби та їх реєстрацію на території відповідної країни.
Судом першої інстанції з`ясовано, що відповідно до запису у митній декларації, яка міститься в матеріалах справи,   громадянином України ОСОБА_1 оформлено зобов`язання про зворотне вивезення автомобіля марки «КІА Sрortage», реєстраційний номерний знак Чеської республіки НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , у термін до 01.06.2019 р., що не заперечується позивачем.
Відхиляючи доводи позивача щодо неможливості вивезення транспортного засобу, до моменту закінчення строку тимчасового ввезення, перебування автомобіля на ремонті на станції технічного обслуговування у зв`язку з поломкою та перебуванням на лікуванні, про що він повідомив митницю 31.05.2019 р. та 14.06.2019 р. звернувшись із відповідною заявою суд першої інстанції вірно вказав, що згідно ч. 1 ст. 192 Митного кодексу України якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці. При цьому перевізник зобов`язаний: 1) вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання; 2)терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.
Відповідно до ч. 3 ст. 481 Митного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), перевищення строку тимчасового ввезення товарів, у тому числі транспортних засобів особистого користування, та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України або строку тимчасового вивезення товарів, крім транспортних засобів особистого користування, за межі митної території України більше ніж на десять діб, але не більше ніж на двадцять діб - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч. 1 ст. 460 Митного кодексу України, вчинення порушень митних правил, передбачених   частиною третьою статті 469,   статтею 470,   частиною третьою статті 478,   статтею 481   цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268   цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.
З огляд на це суд першої інстанції правильно вважав, що лише внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, особа може бути звільнена від відповідальності за порушення митних правил передбачених, зокрема і ч. 3 ст. 481 Митного кодексу України.
Крім того суд вірно зазначив, що Наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012   № 657 затверджено Порядок виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, який зареєстровано в Міністерстві юстиції 02.10.2012 за №1669/21981 (далі Порядок № 657).
Відповідно до п. 1 розділу VIII Підтвердження факту втрати товарів унаслідок аварії або дії обставин непереборної сили Порядку № 657, положення цього розділу застосовуються у випадках, коли   Кодексом   або іншими актами законодавства України з питань державної митної справи передбачено надання митному органу документального підтвердження факту аварії чи дії обставин непереборної сили. У п. 2 розділу VIII Порядку № 657 наведено визначення термінів, зокрема: аварія - небезпечна подія техногенного характеру, у зв`язку з якою товари, транспортні засоби, що перебувають під митним контролем, були пошкоджені (зіпсовані, знищені, втрачені тощо) або потребували певного часу для відновлення можливості їх переміщення з метою забезпечення виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи; документальне підтвердження - надання митному органу відповідних документів, що підтверджують факт аварії чи дії обставин непереборної сили; обставини непереборної сили - надзвичайні та невідворотні події, що виникли незалежно від волі особи, зокрема стихійне лихо (землетрус, пожежа, повінь, зсув тощо), сезонне природне явище (замерзання моря, проток, портів, ожеледиця тощо), введення воєнного чи надзвичайного стану, страйк, громадянські безпорядки, злочинні дії третіх осіб, прийняття рішень законодавчого або нормативно-правового характеру, обов`язкових для особи, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів та інші надзвичайні та невідворотні за таких умов події; факт аварії чи дії обставин непереборної сили - часткове чи повне пошкодження (зіпсуття, знищення, втрата тощо) товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, або позбавлення можливості виконання відповідною особою передбачених законодавством України з питань державної митної справи або встановлених відповідним митним органом України вимог щодо вчинення відповідних дій з товарами, транспортними засобами, що перебувають під митним контролем.
Пунктом 3 розділу VIII Порядку № 657 передбачено, що залежно від характеру аварії чи обставин непереборної сили документи, що підтверджують їх наявність і тривалість дії, можуть видаватися державними органами, місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, іншими спеціально вповноваженими на це державними органами, а також уповноваженими на це підприємствами, установами та організаціями відповідно до їх компетенції.
Відповідно до п. 5 розділу VIII Порядку № 657, якщо факт аварії чи дії обставин непереборної сили має місце на митній території України, особа, відповідальна за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (власник товару або уповноважена ним особа, перевізник чи особа, відповідальна за дотримання митного режиму), повинна звернутись до митного органу, в зоні діяльності якого перебувають ці товари, транспортні засоби, із письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили.
З огляду на вищенаведені норми, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заява, яка подавалася про факт несправності транспортного засобу, не може розцінюватися як доказ, який підтверджує факт аварії чи дії обставин непереборної сили, у ході провадження по справі про порушення митних правил, оскільки поломка транспортного засобу, відбулася внаслідок звичайної експлуатації автомобіля. Крім цього доказів того, що ремонт цього автомобіля мав місце саме внаслідок аварії чи дії обставин непереборної сили, в розумінні п. п. 2, 3, 5 розділу VIII Порядку № 657, позивачем не надано.
Більше того ПП ОСОБА_3 , не є суб`єктом, який наділений правом видавати відповідні документи, що підтверджують наявність аварії чи обставин непереборної сили, в розумінні п.5 розділу VIII Порядку № 657.

Таким чином колегія суддів вважає, що у відповідача та у суду першої інстанції були відсутні підстави для застосування відносно ОСОБА_1 положень ч. 1 ст. 460 Митного кодексу України, яка виключає адміністративну відповідальність у випадках наявності наслідків аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб відсутні, а відтак судом обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог. .

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права. 

Керуючись ст. 243, 286, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд, - 

                                                 П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хустського районного суду Закарпатської області  від 27 травня 2020 року по справі №309/19/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.  

Головуючий суддя	 	М. А. Пліш 	
судді	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
 	 	Н. В. Ільчишин  	
Повне судове рішення складено 10.08.2020 року