ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року	Львів	Справа № 140/1191/19 пров. № А/857/3593/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді                                                  Кушнерика М.П.
суддів                                                                       Курильця А.Р., Мікули О.І.
за участю секретаря судового засідання                      Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року, прийняте суддею Смокович В.І. в м.Луцьк о 10 годині 53 хвилині, повний текст складено 11 лютого 2020 року, у справі № 140/1191/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

                                                      В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Волинській області № Ф-7931-55 У від 14 березня 2019 року по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 36 548 грн 35 коп. 
В обґрунтування вимог позовної заяви зазначає, що згідно із положеннями Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” (далі – Закон №2464-VI) вона є застрахованою особою, тобто фізичною особою, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок. Вказує, що із жовтня 2007 року по лютий 2019 року була зареєстрована, як фізична особа-підприємець, із серпня 2013 року має статус особи, яка проводить незалежну професійну діяльність (адвокат, арбітражний керуючий). Однак, у перевіреному періоді доходів ані як підприємець, ані як особа, що проводить незалежну професійну діяльність, не отримувала, що підтверджують подані податкові декларації про майновий стан і доходи за 2017-2018 роки. При цьому, із 19 грудня 2016 року і по даний час є найманим працівником за основним місцем роботи та за сумісництвом у ТзОВ “Укрмонтажбуд”, ТзОВ “Західелектромонтаж”. Отже, вважає, що у 2017-2018 роках була застрахованою особою, оскільки єдиний внесок за неї нараховував та сплачував роботодавець в розмірі, не менше мінімального, а тому оскаржену вимогу вважає протиправною, оскільки її виконання спричинить подвійну сплату внеску. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року, позов задоволено повністю.
Визнано протиправною і скасовано вимогу Головного управління ДФС у Волинській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-7931-55 У від 14 березня 2019 року у сумі 36 548 грн 35 коп. 
Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2019 року у справі 140/1191/19.
Стягнуто на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області судовий збір у сумі 768 грн 40 коп. 
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Головне управління ДПС у Волинській області подало апеляційну скаргу, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що контролюючий орган, при надісланні спірної податкової вимоги, керувався офіційною інформацією з ЄДР, оскільки скаржник був фізичною особою-підприємцем (з 10.10.2017 по 12.02.2019).
Припинення підприємницької діяльності пов`язано з позбавленням статусу підприємця внаслідок внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.
Позивачем 12.02.2019 припинено підприємницьку діяльність.
З 01.01.2017 набув чинності Закон України від 06.12.2016 № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким внесені зміни до Закону №2464-VI .
Відповідно до вказаних змін фізичні особи-підприємці та самозайняті особи, які не одержують доходи, зобов`язані сплачувати єдиний соціальний внесок, мінімальний розмір якого з 01 січня 2017 року становить 704 грн, а з 01 січня 2018 року – 819 грн 06 коп. 
Крім того, ОСОБА_1 перебувала на обліку в Луцькій ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області як фізична особа яка здійснює незалежну професійну діяльність (арбітражний керуючий).
При цьому, фізична особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність (адвокат), може бути знята з обліку на підставі поданої до контролюючого органу за основним місцем обліку заяви про ліквідацію платника податків за формою №8-ОПП та заяви про зняття з обліку платника єдиного внеску за формою №7-ЄСВ за умови внесення до Єдиного реєстру адвокатів України записів про: зміну організаційної форми адвокатської діяльності; зупинення або припинення права на заняття адвокатською діяльністю. 
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити.
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подала, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
30 червня 2020 року на електронну адресу суду надійшло клопотання від позивачки, в якому вона просить справу слухати у її відсутності. 
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, представника відповідача, який просить задоволити апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 із 10 жовтня 2007 року по 13 лютого 2019 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець, перебувала на обліку в контролюючому органі як платник податків та зборів (а.с. 13-14, 15).
Із 01 березня 2012 року по 03 травня 2018 року працювала на посаді юрисконсульта у товаристві з обмеженою відповідальністю “Західелектромонтаж” (за основним місцем роботи) та із 19 грудня 2016 року по 03 травня 2018 року – у товаристві з обмеженою відповідальністю “Укрмонтажбуд” (за сумісництвом). Із 05 травня 2018 року і до тепер перебуває у трудових відносинах із товариством з обмеженою відповідальністю “Укрмонтажбуд” (є директором товариства) (а.с. 16, 17).
За 2017, 2018 роки ОСОБА_1 подавала до контролюючого органу податкові декларації про майновий стан і доходи із показниками “0,00” у графі “загальна сума доходів, які включаються до загального річного оподатковуваного доходу” (а.с. 18-22). 
ГУ ДФС у Волинській області соціальний внесок було нараховано позивачу як фізичній особі-підприємцю – платнику єдиного внеску у сумі 18 276 грн 72 коп. та фізичній особі-підприємцю, яка здійснює незалежну професійну діяльність у сумі 18 276 грн 72 коп. Усього – 36 553 грн 44 коп. та з урахуванням переплати у сумі 5 грн 09 коп. сума недоїмки становить 36 548 грн 35 коп
14 березня 2019 року ГУ ДФС у Волинській області сформувало вимогу ОСОБА_1 про сплату боргу (недоїмки) № Ф-7931-55 У від 14 березня 2019 року по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 36 548 грн 35 коп. (а.с. 10).
Вважаючи вказану податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) протиправною, позивач звернулася до суду з даним позовом. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність оскарженої податкової вимоги, скасувавши її, виходячи з наступного.
Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пп.пп. 14.1.195, 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України самозайнята особа це платник податку, який є фізичною особою підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. В свою чергу, незалежна професійна діяльність це участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб; працівник це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.
Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; застрахована особа це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Згідно з п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема: роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами. Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Судом установлено, що ОСОБА_1 із 01 березня 2012 року по 03 травня 2018 року працювала на посаді юрисконсульта у товаристві з обмеженою відповідальністю “Західелектромонтаж” (за основним місцем роботи) та із 19 грудня 2016 року по 03 травня 2018 року – у товаристві з обмеженою відповідальністю “Укрмонтажбуд” (за сумісництвом). Із 05 травня 2018 року і до тепер перебуває у трудових відносинах із товариством з обмеженою відповідальністю “Укрмонтажбуд” (є директором товариства). За вказані періоди роботи, які охоплюють і спірний (2017-2018 роки) роботодавці із нарахованої заробітної плати сплачували за ОСОБА_1 єдиний соціальний внесок у розмірі 22%, що підтверджується відповідними довідками № 2 від 05 квітня 2019 року, № 41/5 від 09 квітня 2019 року.
Відповідачем, як суду першої, так і апеляційної інстанції, не надано доказів щодо безпосереднього здійснення позивачем підприємницької діяльності у 2017– 2018 роках, отримання інших доходів ніж від трудової діяльності як найманим працівником.
Згідно підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою-підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Відповідно до пункту 65.1, 65.2 статті 65 ПК України взяття на облік фізичних осіб-підприємців у контролюючих органах здійснюється за податковою адресою на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань". Облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, що передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.
Податковим законодавством виключена можливість подвійного взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа (фізична особа-підприємець).
Крім того, факт наявності в особи статусу фізичної особи-підприємця автоматично виключає можливість її взяття на облік в податкових органах як особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність.
Не змінює зазначеного вище правового регулювання спірних правовідносин і факт перебування особи на обліку в органах фіскальної служби, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.
Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період, за який винесена оскаржувана вимога, нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що зареєстрована як фізична особа-підприємець. При цьому, підприємницьку діяльність позивач фактично не здійснював, що не спростовано відповідачем і в суді апеляційної інстанції.
Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом, зокрема, у постанові від 27.11.2019 року у справі № 160/3114/19, від 05.03.2020 у справі №824/509/19-а.
Також, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, з якої слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» та «Щокін проти України»).
З врахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) є протиправною та підлягає скасуванню.
Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення. 

Керуючись ч.3 ст.243, ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області – залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року у справі № 140/1191/19, - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	М. П. Кушнерик 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 06.07.2020