П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
27 липня 2020 року                                                                                       місто  Київ
                                                                                                      справа № 753/16059/16-ц
                                                                                       провадження №22-ц/824/8619/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів -  Кравець В.А., Стрижеуса А.М.,
 
сторони: 
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк"   
відповідач - ОСОБА_1 
 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» 
на  рішення Дарницького  районного суду м.Києва від 13 лютого  2020 року, ухвалене  у складі судді Комаревцевої Л.В.,
у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до    ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
У вересні 2016 року позивач ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1   про стягнення заборгованості.
            Позов  обґрунтовано тим, що  5 вересня 2012 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір б/н, шляхом підписання  анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за умовами якого позичальник отримав  кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок Відповідач підтвердив свою згоду про те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, між ним та банком складає договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві.
            ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання  за договором виконав в  повному обсязі, а саме надав відповідачу кредитні кошти у користування.
У зв`язку з неналежним  виконанням зобов`язань за кредитним договором  у відповідача утворилась заборгованість, яка станом на 30 червня 2016 року становить 34419 грн..52 коп., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 3563 грн.04 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 25741 грн.26 коп., заборгованість за пенею та комісією  - 3000 грн., а також відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1615 грн.22 коп. - штраф (процентна складова).
ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 34419 грн. 52 коп.
Рішенням  Дарницького  районного суду м.Києва від 13 лютого 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 3563 грн. 04 коп., судові витрати 1378 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з зазначеним рішенням, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій  представник позивача просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам і неустойки та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі. В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.
Судом першої інстанції не враховано, що сторонами при укладенні кредитного договору досягнути усі істотні умови. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 7 років, позичальник не звертався в банк за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інших умов обслуговування і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними коштами та погашення, які він здійснював.
Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту. Відмовивши у стягнення відсотків за користування кредитними коштами, суд першої інстанції порушив вимоги ст.ст.1046, 1048 ЦК України.
Представник відповідача ОСОБА_1 -  адвокат Зінченко М.М. подав письмові пояснення на апеляційну скаргу, які просив врахувати при винесенні рішення. Зокрема зазначив про те, що  позивач не заявляв у позові позовної вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами на рівні облікової ставки НБУ, а тому доводи про порушення судом першої інстанції  вимог ст.ст.1046, 1048 ЦК України є безпідставними.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 травня 2020 року  відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 2 червня 2020 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Предметом  апеляційного перегляду є  рішення Дарницького  районного суду м,Києва від 3 лютого 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками  за користування кредитними коштами і неустойки. В іншій частині рішення суду першої інстанції  учасниками справи не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.
Судом установлено, що 5 вересня 2012 року ОСОБА_1 підписав заяву № б/н про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», відповідно до якої  відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн. на картковий рахунок у вигляді встановленого кредитного ліміту.
Позивач зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.uaскладає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Відповідно до  розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 30 червня 2016 року заборгованість відповідача, яку просить стягнути позивач, за кредитом складає 34419 грн.52 коп., яка складається з: 3563 грн.04 коп. заборгованість за кредитом, 25741 грн.26 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3000 грн.- заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1615 грн.22 коп. - штраф (процентна складова).
Крім того, судом установлено, що у заяві позичальника від 5 вересня 2012 року процентна ставка не зазначена, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що  оскільки  Тарифи Банку  та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, які містяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами, шляхом підписання анкети-заяви. За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляд неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Крім того, суд першої інстанції вважав, що оскільки відповідачем фактично отримані та використані кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, тому заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 3563 грн.04 коп.  підлягає стягненню  з відповідача в примусовому порядку.
 Колегія суддів погоджується з  висновком суду першої інстанції в частині відсутності підстав для задоволення позову позивача про стягнення з відповідача заборгованості  по відсоткам за користування кредитними коштами та неустойки, оскільки такий   відповідає встановленим судом обставинам та нормам матеріального права.
В частинах 1 та 2  статті 207 ЦК України закріплено, що правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1  статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частино 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї  із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання  має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до  ч. ч. 1, 2  ст. 1054 ЦК України  за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.                                                          
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в  якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля. Перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому Друга сторона не може запропоновувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
У заяві позичальника від  5 вересня 2012 року  процентна ставка  не зазначена, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками  за користування кредитними коштами та неустойку у вигляді пені та штрафів.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, а також неустойки, крім самого розрахунку заборгованості за договором від 5 вересня 2012  року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи Банку.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови кредитування  та Тарифи Банку розумів відповідач, був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та  Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами  у зазначених у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.
У постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами. У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також указала на мінливість Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тому їх не можна вважати складовою кредитного договору  щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливість використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, щодо умов договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки, надані банком Витяг з  Умов та правил, а також Тарифи Банку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
За наведених обставин  висновок суду першої інстанції про  відсутність  правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» відсотків за користування кредитом, а також неустойки у вигляді пені та штрафів  у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті у анкеті-заяві від 5 вересня  2012 року,  є законним і обґрунтованим. При цьому судом першої інстанції вірно застосовано правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Сам по собі факт  користування відповідачем грошовими коштами, погашення відповідачем заборгованості не дає підстав уважати, що  з відповідачем погоджені розмір відсотків за користування кредитними коштами, порядок  їх нарахування,  а також порядок нарахування та розмір пені і штрафів, а тому доводи апеляційної скарги в тій частині, що позичальник, здійснюючи погашення заборгованості, тим самим висловив свою згоду з запропонованими банком умовами, є безпідставними і не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості по відсоткам та неустойки, в тому числі і комісії.
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції  при вирішенні справи не застосовано закон, що підлягає застосуванню, зокрема положення вимог ст.ст.1046, 1048 ЦК України, є безпідставними, оскільки  позивачем не заявлялися вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом на рівні облікової ставки Національного  банку України.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.
            Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що  рішення Дарницького  районного  суду м.Києва в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права,  доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України  є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375,  381-384, 390  ЦПК  України, суд,-
                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                           
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.
 Рішення  Дарницького  районного суду м.Києва від  13 лютого  2020 року  - залишити без змін.
 Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                 О.І. Шкоріна 

Судді:                                                                                   В.А. Кравець

                                                                                              А.М. Стрижеус