ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.004551 пров. № А/857/4128/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Затолочного В.С.,
суддів:                                                  Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.,
за участі секретаря судового засідання          Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року у справі № 1.380.2019.004551 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Гулик А.Г. в м. Львові Львівської області 10.02.2020 року о 12:50 год., повний текст судового рішення складено 13.02.2020), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі – ГУ НП у Львівській області, відповідач) в якому, згідно з заявою про уточнення позовних вимог, просить:
- визнати відмову ГУ НП у Львівській області щодо зарахування ОСОБА_1 часу служби в кримінально-виконавчій службі України до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки – протиправною;
- зобов`язати ГУ НП у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 час служби в кримінально-виконавчій службі України, що у календарному обчисленні становить 09 років 04 місяці 00 днів, у пільговому обчисленні 11 років 04 місяці 18 днів до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду  від 10 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії ГУ НП у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні часу служби в Кримінально-виконавчій службі України до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, викладеної у листі № Рп-2107/04/13/20-2019 від 16.08.2019.
Зобов`язано ГУ НП у Львівській області провести зарахування ОСОБА_1 часу служби в Кримінально-виконавчій службі України, що у календарному обчисленні становить 09 років 04 місяці 00 днів, у пільговому обчисленні 11 років 04 місяці 18 днів до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.
В задоволенні позовної вимоги про визнання протиправною відмови ГУ НП у Львівській області щодо зарахування ОСОБА_1 часу служби в Кримінально-виконавчій службі України до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки відмовлено.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
У доводах апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам чинного законодавства, оскільки стаж служби в поліції встановлюється виключно наказом керівника органу поліції.
Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Сторони, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи,  правом на участь у судовому засіданні не скористалися.
Відповідно до положень частини 2 статті 213 Кодексу адміністративного судочинства (далі – КАС України) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Частиною 4 статті 229 КАС України передбачено що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що Наказом державної установи «Львівська виправна колонія (№ 48)» від 20.02.2018 №14_/ОС/ВП-18 позивача звільнено у запас Збройних Сил України за п. 1 пп. 4 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію». Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становить 09 років 04 місяці 00 днів, у пільговому обчисленні 11 років 04 місяці 18 днів.
Наказом відповідача від 16.08.2018 № 537 о/с позивача призначено на посаду дільничого офіцера поліції відділу превенції патрульної поліції Залізничного відділу поліції ГУНП, у порядку переведення, встановивши посадовий оклад у розмірі 2400,00 грн. та вислугу років для виплати надбавки за стаж служби в поліції: 01 рік 01 місяць 16 днів, звільнивши його з посади дільничого офіцера поліції сектору превенції патрульної поліції Жовківського відділення поліції Кам`янка-Бузького відділу поліції ГУНП, з 16.08.2018.
19.07.2019 позивач звернувся до відповідача з рапортом, в якому просив врахувати йому до вислуги років, встановленої ГУНП у Львівській області вислугу років у державній установі «Львівська виправна колонія (№ 48)», що в календарному обчисленні становила 09 років 04 місяці 00 днів, у пільговому обчисленні 11 років 04 місяці 18 днів та встановити вислугу років з урахуванням проходження вищевказаної служби.
Відповідач 16.09.2019 надав позивачу відповідь, в якій зазначив, що підстави для зарахування часу служби в державній установі «Львівська виправна колонія (№ 48)» до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, відсутні.
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з огляду на наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (надалі Закон № 580-VIII) служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Приписами ст. 78 Закону № 580-VIII передбачено, що стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.
Частиною 2 ст. 78 Закону № 580-VIII визначено, що до стажу служби в поліції зараховуються:
1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;
2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;
3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;
4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;
5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони;
6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.
Отже, до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу, а також служба в самій поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду.
Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України визначено, що до законодавчого врегулювання питань проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань та його соціального захисту на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюються дія статей 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.
Частиною 5 статті 23 Закону № 580-VIII встановлено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
Апеляційний суд зазначає, що фактично законодавцем закріплено поширення усіх норм, які врегульовують порядок і умови проходження служби працівниками поліції на працівників кримінально-виконавчої служби.

Крім того,  згідно преамбули Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, якого його дія поширюється на осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та податкової міліції, які повинні неухильно додержуватися його вимог.
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що на позивача, як і на інших працівників кримінально-виконавчої служби (окрім тих, на яких розповсюджується дія Закону України «Про державну службу») під час проходження ними служби в період, що досліджується, розповсюджується дія нормативно-правових актів, які регламентують проходження служби в органах поліції, відповідно до статей Закону України «Про національну поліцію» та Дисциплінарного Статуту органів внутрішніх справ України.
Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Зокрема, фактично єдиним аргументом, яким апелянт доводить правильність відмови в перерахунку вислуги позивача є те, що такий перерахунок здійснюється на підставі наказу відповідача.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що в даному випадку відсутні підстави для адміністративного розсуду, оскільки у відповідача відсутня варіативність дій (він зобов`язаний здійснити перерахунок вислуги років позивача, що протиправно не було ним зроблено).
Відповідно до частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до пункту 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 10 лютого 2020 року у справі № 1.380.2019.004551 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції виключно з підстав та у випадках, визначених частиною 4 та пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 26.06.2020