ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5693/20 Справа № 173/1009/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т. М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року  колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого – судді Демченко Е.Л.
                суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О. 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство агрофірма “Промінь” на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2020 року по справі за позовом  ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю “Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство агрофірма “Промінь” про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення орендної плати, –

в с т а н о в и л а:

       У травні 2018 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до  ТзОВ “Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство агрофірма “Промінь” про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення орендної плати.
       Вказував, що на підставі витягу із Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 07 листопада 2017 року він є власником земельної ділянки (паю) на території Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5.0800 га, кадастровий номер 1221085500:01:071:0674.
       Зазначав, що між ним та відповідачем укладено договір оренди належної йому земельної ділянки, але дата та номер договору йому не відомі, так як належний йому примірник договору оренди земельної ділянки знаходиться в орендаря, який відмовляється йому його надати. Разом з договором оренди земельної ділянки знаходиться і акт приймання – передачі земельної ділянки та Державний акт на право власності на земельну ділянку. Із витягу вбачається, що 29 серпня 2016 року даний договір був зареєстрований, хоч фактично відповідач користується належною йому земельною ділянкою з 2010 року. Орган, що здійснив реєстрацію речового права – КП «Реєстраційний центр «Коммунітас» Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району.
       Вказував також на те, що йому невідомі умови спірного договору із за відсутності в нього його примірника, але із витягу вбачається, що строк дії договору 50 років. Вважає термін договору оренди земельної ділянки в 50 років несправедливими, оскільки на час укладення даного договору він був передпенсійного віку, а тому такий тривалий строк дії договору створював значний дисбаланс у правах та обов`язках сторін договору. 
       Крім цього, зазначав також, що з часу укладення договору орендар свої зобов`язання по сплаті орендної плати не виконує та на його претензії не реагує, що й змусило його звернутись за захистом своїх прав. Заборгованість відповідача зі сплати орендної плати за три останні роки складає 10 236 грн. 33 коп. 
       Посилаючись на вказані обставини, з урахуванням уточнень, просив суд розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений між ним та відповідачем ТзОВ “Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство агрофірма “Промінь”, зареєстрований КП «Реєстраційний центр «Коммунітас» Чумаківської сільської ради Дніпропетровської області 29 серпня 2016 року, та стягнути з відповідача на його користь орендну плату за весь час користування належною йому земельною ділянкою, а саме за 2016-2018 роки в розмірі 10 236 грн.33 коп. 
       Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
       Розірвано договір оренди земельної ділянки, укладений між ОСОБА_1 та ТзОВ “Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство агрофірма “Промінь”, площею 5.080 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1221085500:01:071:0674, зареєстрований комунальним підприємством «Реєстраційний центр «Коммунітас» Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району 29 серпня 2016 року.
       Стягнуто з ТзОВ “Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство агрофірма “Промінь” на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати орендної плати за період з 2017 року по 2018 рік в розмірі 6 824 грн. 22 коп.
       В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
       Стягнуто з ТзОВ “Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство агрофірма “Промінь” на користь ОСОБА_1 1 175 грн. на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору. В іншій частині понесені судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача ОСОБА_1 .
       В апеляційній скарзі ТзОВ “Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство агрофірма “Промінь” просить скасувати рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2020 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
       Апеляційна скарга мотивована наступним: слухаючи справу два роки місцевий суд не дослідив договір, який розірвав; відповідачем направлені грошові кошти за оренду за 2017-2018 роки поштовим переказом на ім`я відповідача, відповідні квитанції долучені відповідачем до апеляційної скарги; представником відповідача подавалось клопотання про неможливість прибути у судове засідання у зв`язку з хворобою; суддею не дотримано норм рівності сторін у справі.
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ТзОВ “Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство агрофірма “Промінь” на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2020 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна. 
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено, що позивач є власником земельної ділянки на підставі державного акту про право приватної власності на землю серія ДП №017089, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів про право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010311901802, виданий 25 грудня 2003 року Верхньодніпровським районним відділом земельних ресурсів. 
       Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 07 листопада 2017 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди належної позивачеві земельної ділянки. Позивач зазначає, що дата та номер договору йому не відомі, так як належний йому примірник договору оренди земельної ділянки знаходиться в орендаря, який відмовляється йому його надати. Разом з договором оренди земельної ділянки знаходиться і акт приймання – передачі земельної ділянки та державний акт на право власності на земельну ділянку. 
       Місцевим судом також встановлено, що 29 серпня 2016 року даний договір був зареєстрований, хоч фактично відповідач користується належною йому земельною ділянкою з 2010 року. Орган, що здійснив реєстрацію речового права – КП «Реєстраційний центр «Коммунітас» Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району.
       Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що, систематична несплата орендної плати (більше одного разу) згідно з п. д ч.1 ст.141 Земельного кодексу України є підставою для припинення права користування земельною ділянкою та відповідно підставою для дострокового розірвання договору оренди землі; зважаючи на те, що місцевим судом встановлено, що позивачем видавалась довіреність на управління належною йому ділянкою, дія якої припинена 06 липня 2017 року, що підтверджується витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей, враховуючи, що за 2016 рік повноваження на отримання орендної плати за позивача могла мати і інша особа, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість з орендної плати за 2017 та 2018 роки в загальній сумі 3 412 грн.11 коп. х 2 = 6 824 грн. 22 коп.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Під час розгляду справи у суді першої інстанції встановлений факт несплати відповідачем позивачу орендної плати за 2017-2018 роки.
       Сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (висновок Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18)).
       До суду апеляційної інстанції відповідачем по справі були надані докази, які не були предметом дослідження та оцінки судом першої інстанції — копії квитанцій про сплату відповідачем ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 2 750 грн. 23 червня 2018 року (а.с.80) та 2 800 грн. 05 грудня 2018 року (а.с.81).
       Відповідно до положень частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Частиною третьою статті 367 ЦПК України визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
       Апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.
       Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як положення статті 43 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.
       Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої права  й виконувати процесуальні обов`язки.
       Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок щодо заявленого клопотання.
       Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу у дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.
       Виходячи з принципу змагальності цивільного процесу, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції у суді першої інстанції.
       У силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь, зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення.
       Гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду.
       З матеріалів справи вбачається, що ТзОВ “Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство агрофірма “Промінь” було належним чином повідомлене про час і місце слухання справи у місцевому суді, ухвалою від 14 вересня 2018 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області (а.с.23) витребувано у ТзОВ “Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство агрофірма “Промінь” документи,що підтверджують виплату орендної плати позивачу ОСОБА_1 (відомості на виплату орендної плати, видаткові (касові) ордери, квитанції на поштові перекази, тощо), починаючи з часу укладення даного договору оренди земельної ділянки і до отримання даної ухвали, зобов`язано відповідача у випадку неможливості надати суду документи зазначені в ухвалі, повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з моменту отримання ухвали, зазначена ухвала отримана ТзОВ “Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство агрофірма “Промінь” 22 вересня 2018 року, про що свідчить відповідне поштове повідомлення (а.с.25).
       Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2018 року (а.с.31-32) знову зобов`язано ТзОВ “Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство агрофірма “Промінь” надати в судове засідання копію договору оренди земельної ділянки, укладеного сторонами, документи,що підтверджують виплату орендної плати позивачу ОСОБА_1 (відомості на виплату орендної плати, видаткові (касові) ордери, квитанції на поштові перекази, тощо), починаючи з часу укладення даного договору оренди земельної ділянки і до листопада 2018 року, зазначена ухвала отримана ТзОВ “Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство агрофірма “Промінь” 29 листопада 2018 року, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.35).
       В подальшому представником відповідача подані клопотання про перенесення судових засідань (а.с.39;53), в клопотанні від 15 січня 2020 року представник ТзОВ “Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство агрофірма “Промінь” зазначив, що зобов`язується надати витребувані судом документи в наступне судове засідання (а.с.53), втім, будучи належним чином повідомленим про наступне судове засідання (а.с.56) представник відповідача витребуваних місцевим судом документів так і не надав.
       Тобто, ТзОВ “Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство агрофірма “Промінь” процесуальними правами, передбаченими статтями 43, 49 ЦПК України, у повній мірі не скористалося.
       Колегія суддів враховує, що ТзОВ “Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство агрофірма “Промінь” достеменно було обізнане про наявність позову та ухвал суду про витребування документів, про що свідчать матеріали справи.
       ТзОВ “Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство агрофірма “Промінь” не було позбавлене права на подання тих доказів, які додані апелянтом до апеляційної скарги, до місцевого суду.
       Неприйнятними є дії сторони коли вона долучає до апеляційної скарги нові докази, які необґрунтовано не було подано до суду першої інстанції, щоб посилити свою позицію.
       Враховуючи наведене та те, що в апеляційній скарзі ТзОВ “Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство агрофірма “Промінь” не наведено підстав, з яких відповідач був позбавлений можливості подання вищезазначених документів (а.с.80,81) під час розгляду справи судом першої інстанції, колегія суддів не приймає вказані докази відповідно до ч.3 ст.167 ЦПК України.
       Суд першої інстанції виконав вимоги статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.
       Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Враховуючи викладене, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, – 

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство агрофірма “Промінь” залишити без задоволення.

       Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2020 року залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 30 вересня 2020 року.

               Головуючий:                                                 Демченко Е.Л.

               Судді:                                                         Куценко Т.Р.

                                                                                 Макаров М.О.