ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" вересня 2020 р.           Справа№ 910/2520/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Мартюк  А.І.
суддів:            Гаврилюка  О.М. 
          Зубець  Л.П. 

при секретарі          Гуцал О.В.
за участю представників
від позивача:  не з`явились
від відповідача:  Ніколаєнко О.В.(посадова інструкція №02/1у2-338-19 
                                   від 2019 р.)

розглянувши у відкритому судовому 
засіданні апеляційну 
скаргу          Житлово-будівельного кооперативу "КОМУНАР" 
на рішення          Господарського суду міста Києва від 23.06.2020р.
у справі          № 910/2520/20 (суддя Турчини С.О) 
за позовом          Житлово-будівельного кооперативу "КОМУНАР" 
до                    Комунального підприємства  виконавчого органу Київради   
                    (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" 
про                    визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Житлово-будівельний кооператив "КОМУНАР" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства  виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" про визнання недійсним договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №510254 від 16.10.2018.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що не може бути стороною спірного договору, а тому договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №510254 від 16.10.2018 суперечить чинному законодавству, у зв`язку із чим на підставі ч.1 ст.203, ст.215 ЦК України підлягає визнанню недійсним судом.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.06.2020 року у справі № 910/2520/20 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Житлово-будівельний кооператив "КОМУНАР" звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2020 року у справі № 910/2520/20 та ухвалити нове рішення, яким визнати недійсним з моменту його укладення договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №510254 від 16.10.2018 р., укладений Житлово-будівельним кооперативом "КОМУНАР" та Комунальним підприємством  виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" .
Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2020 апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу "КОМУНАР" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Мартюк А.І., судді Алданова С.О., Зубець Л.П.
17.08.2020 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи доказів оплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Житлово-будівельного кооперативу "КОМУНАР" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2020 року у справі № 910/2520/20, розгляд справи призначено на 16.09.2020 року.
26.08.2020 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм чинного законодавства, тому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2020 року у справі № 910/2520/20 без змін .
Розпорядження №09.1-08/3080/20 Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2020 р., у зв`язку з перебуванням судді Алданової С.О. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/2520/20.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2020 р апеляційну скаргу у справі №910/2520/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Гаврилюк О.М., Зубець Л.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2020 року прийнято справу №910/2520/20 до провадження колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Гаврилюк О.М, Зубець Л.П., розгляд справи №910/2520/20 призначено на 16.09.2020 р. 
14.09.2020 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.
Представник відповідача у поясненнях наданих у судовому засіданні, заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи.
16.09.2020р. представник позивача у судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.
Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до п. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників відповідачів.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.
Розпорядженням КМДА від 27.12.2017 № 1693 комунальним підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, повернуте із володіння та користування ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» після припинення Угоди, визначено Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (КП «Київтеплоенерго») (далі - Підприємство).
Відповідно до Розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 Комунальному підприємству «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.
На підставі наведених вище нормативних актів, Підприємство здійснює постачання теплової енергії та надання послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води споживачам у місті Києві з 1 травня 2018 року.
16.10.2018 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" (далі - постачальник) та Житлово-будівельний кооператив "КОМУНАР" (далі - споживач)  укладено договір №510254 на постачання теплової енергії у гарячій воді, відповідно до якого постачальник зобов`язався виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а споживач зобов`язується отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в цьому договорі.
Відповідно до п. 2.2.1. договору постачальник зобов`язується безперебійно постачати теплову енергію у гарячій воді на межу балансової належності із споживачем, а саме будинку № 45/1 по вул. Ентузіастів у м. Києві, для потреб опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними в додатку 1.
Згідно з п. 2.3.1. договору споживач зобов`язується дотримуватися кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у додатку 1, не допускаючи їх перевищення; своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у додатку 2.
Цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.06.2019 року (пункт 4.1. договору).
До вказаного договору сторонами підписано обсяги постачання теплової енергії (додаток №1); тарифи та порядок розрахунків за теплову енергію (додаток №2); акт розмежування меж балансової належності тепломереж та експлуатаційної відповідальності сторін (додаток №4 до договору); схему абонентської теплотраси, що знаходиться на балансі абонента; умови припинення постачання теплової енергії (додаток №5), довідку щодо даних по будинку, опалення та гаряче водопостачання яких здійснюється від теплових мереж відповідача, довідка про теплове навантаження.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 26 квітня 2014 року набрав чинності Закон № 1198-VII від 10.04.2014 "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії", згідно із яким внесено зміни, зокрема до ст.19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", а саме доповнено вказану статтю новою частиною наступного змісту: виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).
Також позивач зазначає, що ЖБК "КОМУНАР" не здійснює господарської діяльності з теплопостачання, не є теплопостачальною організацією у розумінні Закону України "Про теплопостачання" та не має ліцензії у сфері теплопостачання. ЖБК "КОМУНАР" не є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та на законодавчому рівні позбавлений можливості здійснювати будь-які нарахування за комунальні послуги, у тому числі з теплопостачання і саме відповідач (виконавець послуг) зобов`язаний укласти прямі договори на послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання із безпосередніми споживачами цих послуг. 
На думку позивача, оскільки ЖБК "КОМУНАР" не може бути стороною договору №510254 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 16.10.2018, на думку позивача, договір не відповідає ч.1 ст.203 ЦК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. 
Відповідно до ч. 7 ст. 179 ЦК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Згідно із ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.
Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно частини третьої статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). 
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 
Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. 
Частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначити в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що ЖБК "КОМУНАР" не може бути стороною договору №510254 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 16.10.2018, оскільки позивач не здійснює господарської діяльності з теплопостачання, не є теплопостачальною організацією у розумінні Закону України "Про теплопостачання", не є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та не має ліцензії у сфері теплопостачання, та на законодавчому рівні позбавлений можливості здійснювати будь-які нарахування за комунальні послуги, у тому числі з теплопостачання.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначає Закон України "Про житлово-комунальні послуги".
26 квітня 2014 року набрав чинності Закон України від 10 квітня 2014 року № 1198-VII "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії", яким внесено зміни, зокрема, до ст. 19 Закону України №1875-IV від 24.06.2004 "Про житлово-комунальні послуги", згідно з якими виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).
Судом встановлено, що до 30.04.2019 спірні правовідносини підпадали під правове регулювання Закону України №1875-IV від 24.06.2004 "Про житлово-комунальні послуги", а з 01.05.2019 - Закону України №2189-VIII від 09.11.2017 "Про житлово-комунальні послуги", проте у даному випадку праве регулювання за вказаними законами не містить суттєвих відмінностей.
У відповідності до ст.1 Закону України №1875-IV від 24.06.2004 "Про житлово-комунальні послуги" (чинного на моменту укладення спірного договору) виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; виробник - суб`єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.
Згідно із статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору; теплопостачальна організація - суб`єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.
Постачання теплової енергії (теплопостачання), у відповідності до Закону України "Про теплопостачання", господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.
Відповідно до ч.3,4 ст.19 Закону України №1875-IV від 24.06.2004 "Про житлово-комунальні послуги" (чинного на моменту укладення спірного договору) виробник послуг може бути їх виконавцем; виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).
Частиною першою статті 29 Закону України №1875-IV від 24.06.2004 "Про житлово-комунальні послуги" (чинного на моменту укладення спірного договору) договір на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. 
У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) з іншим виконавцем. Договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг (ч.2,3 ст.29 Закону України №1875-IV від 24.06.2004 "Про житлово-комунальні послуги"). 
Як слідує із предмета укладеного між сторонами правочину, позивач виступає споживачем теплової енергії для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання та на нього як споживача покладено обов`язок отримати відповідну теплову енергію та оплатити її відповідно до умов, викладених в цьому договорі.
Укладений між сторонами договір №510254 від 16.10.2018 урегульовує постачання відповідачем теплової енергії позивачу як споживачу за договором на потреби опалення, вентиляції та гарячого водопостачання.
ЖБК "КОМУНАР" є споживачем послуг централізованого опалення, а КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" є постачальником теплової енергії споживачу  для потреб опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року.
Таким чином, договір №510254 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 16.10.2018 не містить жодних умов щодо постачання відповідачем теплової енергії для подальшого її постачання позивачем мешканцям будинку, вказаного у договорі.
Пунктом 2 додатку №2 до договору сторонами погоджено, що у разі встановлення у споживача будинкових комерційних приладів обліку теплової енергії - кількість спожитої ним теплової енергії в розрахунковому періоді визначається відповідно до показників приладів, встановлених на межі балансової належності.
Крім того, наведені позивачем підстави недійсності вказаного договору не стосуються правомірності його укладення сторонами, оскільки зводяться до наявності законодавчої заборони на укладення позивачем, як виконавцем послуг, договорів на надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води із мешканцями будинку.
Однак, у правовідносинах за спірним договором позивач виступає саме споживачем послуг з постачання теплової енергії, наданих відповідачем, як теплопостачальною організацією.
З урахуванням вище наведеного, оспорюваний правочин укладений ЖБК "КОМУНАР" не в якості виконавця послуг з постачання теплової енергії, у зв`язку з чим наведені позивачем підстави недійсності цього договору визнаються судом необґрунтованими. 
Крім того, колегія суддів вважає, що місцевий суд правомірно не взяв до уваги посилання позивача на практику Верховного Суду у справах № 910/31573/15 та № 910/20226/16 з огляду на відмінність обставин цієї справи від зазначених.
Також суд вважає безпідставними посилання позивача на наявність порушення його прав укладенням опорюваного правочину, у зв`язку із поданням відповідачем позову про стягнення з ЖБК "КОМУНАР" заборгованості за договором №510254 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 16.10.2018, оскільки стягнення відповідачем у судовому порядку з позивача заборгованості за спожиті ним теплову енергії не підтверджує порушення прав позивача. 
Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 626 Цивільний кодекс України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" жодним чином не порушено права та інтереси позивача, а договір №510254 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 16.10.2018 укладений між позивачем та відповідачем укладено на підставі та у відповідності до вимог чинного законодавства України.
Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи відповідача.
Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2019 р. у справі № 910/2520/20 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає. 
Керуючись ст. ст. 129, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу "КОМУНАР" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 23.06.2020 р. у справі № 910/2520/20 - без змін.
2. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Житлово-будівельний кооператив "КОМУНАР". 
3. Матеріали справи № 910/2520/20 повернути до Господарського суду м. Києва.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України. 
Повний текст постанови складено 23.09.2020р.

Головуючий суддя                                                            А.І. Мартюк 

Судді                                                                                О.М. Гаврилюк

                                                                                Л.П. Зубець