Постанова                                    
Іменем України
 
23 вересня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 361/5617/16-ц
 
провадження № 61-10026св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),  Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
представник відповідача - адвокат Левенцов Володимир Володимирович,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Левенцова Володимира Володимировича, на ухвалу Київського апеляційного суду від 29 травня 2020 року у складі судді Борисової О. В., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст вимог скарг
 
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.
 
Позовна заява мотивована тим, що 22 липня 2016 року відповідач, керуючи автомобілем марки «Iveco Stralis АТ», реєстраційний номер НОМЕР_1 ,                 на автодорозі Київ-Чернігів в м. Бровари Київської області                                        на вул. Броварської Сотні, 17, внаслідок порушення ним пунктів 12.1,13.1 Правил дорожнього руху України зіткнувся з автомобілем марки «Мерседес Бенц», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким він керував.
В результаті зіткнення автомобіль марки «Мерседес Бенц 180» отримав механічні пошкодження, відновлювальна вартість яких відповідно до експертного висновку становила 111 108,19 грн, з яких 102 400 грн було відшкодовано МТСБУ. 
 
Вказував, що за час відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля    в період з 26 липня 2016 року до 08 вересня 2016 року він був позбавлений можливості працювати на автомобілі, оскільки свою підприємницьку діяльність, пов`язану з вантажними перевезеннями, він здійснював на пошкодженому авто.
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд: стягнути з ОСОБА_2                на його користь 8 708,19 грн на відшкодування шкоди, завданої пошкодженням належного йому транспортного засобу марки «Мерседес Бенц», 400 грн - витрати на проведення експертизи для визначення розміру завданої шкоди; 78 079,95 грн - упущену вигоду внаслідок неможливості експлуатації пошкодженого автомобіля і необхідності проведення відновлювального ремонту.
 
Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанції
 
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2019 року у складі судді Селезньової Т. В. позов ОСОБА_1 задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування шкоди                          у розмірі 87 188,14 грн.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду у складі судді Таргоній Д. О.                             від 24 березня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Левенцова В. В. повернуто на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.
 
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 травня 2020 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Левенцова В. В. на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2019 року відмовлено на підставі пунктів 1, 2 частини другої статті 358 ЦПК України.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оскільки відповідач ОСОБА_2 був належно повідомлений про розгляд справи у Броварському міськрайонному суді Київської області, проте, у судове засідання не з`явився, апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_2 - Левенцова В. В. подана з пропуском строку на апеляційне оскарження понад один рік та обставин, передбачених пунктами 1, 2 частини другої статті 358 ЦПК України не встановлено. 
 
При цьому апеляційний суд зазначив, що дані про хід апеляційного провадження є доступними для заявника як при безпосередньому зверненні до суду так і через мережу інтернет.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Левенцов В. В., посилаючись на порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції скасувати та передати справу на розгляд до апеляційного суду.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У липні 2020 року касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Левенцова В. В. надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 липня 2020 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 вересня 2020 року справу призначено                      до розгляду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційна скарга на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня                      2019 року, яке відповідач отримав 05 лютого 2020 року, була направлена до Київського апеляційного суду 05 березня 2020 року, тобто на 29-й день після отримання відповідачем рішення та в строк менший ніж через рік. Відтак підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження не було.
Зазначає, що під час формування додатків до апеляційної скарги ним було помилково додано копію ордера серії КС № 524928 від 04 березня 2020 року на представництво інтересів ОСОБА_2 у Броварському суді замість копії ордеру серії КС № 524929 від 05 березня 2020 року на представництво інтересів у Київському апеляційному суді, і тому суд апеляційної інстанції, ухвалою Київського апеляційного суду від 24 березня 2020 року повернув апеляційну скаргу.
Ухвалу Київського апеляційного суду міста Києва від 24 березня 2020 року він отримав 15 травня 2020 року (поштовий ідентифікатор 0318629247866) та цього ж дня повторно направив апеляційну скаргу від 05 березня 2020 року долучивши ордер серії КС № 524929 від 05 березня 2020 року на представництво у Київському апеляційному суді та просив поновити строк.
 
Вважає, що строк на апеляційне оскарження рішення районного суду ним не пропущено, оскільки відповідно до методичної інформації щодо спірних питань застосування законодавства про продовження процесуальних строків під час дії карантину процесуальні строки не зупиняються,                        не поновлюються, а автоматично продовжуються. При цьому зазначає, що це стосується й обчислення річного процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення (частина друга статті 358 ЦПК України).
 
Посилається на те, що Торгово-промислова палата України визнає обмежувальні заходи у зв`язку з поширенням хвороби COVID-19 форс-мажором та обставиною непереборної сили і це є загальновідомим фактом, який не потребує доведення.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У серпні 2020 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, в якому заперечує проти її доводів, вважаючи, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції скасуванню не підлягає.
 
Зазначає, що суд апеляційної інстанції повністю з`ясував обставини справи, на які посилалася сторона відповідача в апеляційній скарзі, дав їм належну оцінку, а обставини щодо непереборної сили у зв`язку з карантином, про які зазначено у касаційній скарзі, є новими, про них не зазначалося                           в апеляційній скарзі, відтак, апеляційний суд не мав змоги їх оцінити.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ОСОБА_2 проживає в Республіці Сербія, місто Младеново,                               вул. Дунавська, 25.
 
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2016 року у порядку статті 415 ЦПК України було доручено компетентному суду Республіки Сербія вручити відповідачу ОСОБА_2 документи та провести з ним відповідні дії, провадження у справі було зупинено. Однак, вказане судове доручення було повернуто без виконання із зазначених підстав: відсутності відповідача за вказаним місцем проживання.
 
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області                                  від 12 березня 2018 року судом було повторно доручено компетентному органу Республіка Сербія вручити відповідачу ОСОБА_2 документи та провести з ним відповідні дії.
 
При цьому, було визначено дві дати судового засідання, про які мав бути повідомлений відповідач: 10 грудня 2018 року та 11 березня 2019 року.
 
30 січня 2019 року на адресу Броварського міськрайонного суду Київської області від Головного територіального управління юстиції у Київській області надійшли документи, складені сербським судом за результатами виконання доручення про вручення документів та проведення окремих процесуальних дій відносно ОСОБА_2 .
 
Відповідно до протоколу судового засідання основного суду у ОСОБА_3 від 21 листопада 2018 року, проведеного в порядку виконання судового доручення, вбачається, що відповідачу ОСОБА_2 було вручено: копію позовної заяви та додатки до неї, копію рішення про порушення провадження у справі та повідомлення про дату, час і місце проведення слухань російською і перекладене сербською мовою.
 
Після перегляду вручених ОСОБА_2 документів останній зазначив,                   що з позовом він не згоден. Вказав, що до 11 березня 2019 року, на дату призначення справи до розгляду, він поїде у Броварський міськрайонний суд Київської області, щоб особисто побачити про що йдеться. Зауважив, що він не бажає, щоб судовий розгляд відбувся за його відсутності. Зазначив, що йому відомо, що судовий розгляд був і триває. Вказав, що адреси електронної пошти він не має, але можна направляти всі повідомлення на номер телефону, на якому має і VIBER.
 
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2019 року у складі судді Селезньової Т. В. позов ОСОБА_1 задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування шкоди                       у розмірі 87 188,14 грн.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням представник ОСОБА_2 - адвокат Левенцов В. В. звернувся до суду з апеляційною скаргою.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду у складі судді Таргоній Д. О.                             від 24 березня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Левенцова В. В. повернуто на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.
 
У травні 2020 року до Київського апеляційного суду повторно надійшла апеляційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Левенцова В. В.                на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області                       від 22 квітня 2019 року.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду у складі судді від 29 травня                   2020 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - Левенцова В. В. про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2019 року відмовлено.
У відкритті апеляційного провадження в справі за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 - Левенцова В. В. на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня              2019 року відмовлено.
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
 
Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення представник ОСОБА_2 - адвокат Левенцов В. В. зазначає те, що апеляційний суд незаконно відмовив у відкритті апеляційного провадження, не врахувавши доводів поважності причин пропуску строку. Вважає, що судом апеляційної інстанції не було надано належної правової оцінки доводам, наведеним у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення районного суду. Посилається на методичну інформацію Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду щодо спірних питань застосування законодавства про продовження процесуальних строків під час дії карантину.
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Левенцова В. В. задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист. 
 
Згідно із пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України основними засади судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та                  у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції»     (далі - Конвенція).
 
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.  
 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» (Delcourt v. Belgium) від 17 січня 1970 року та              пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» (Hoffmann v. Germany)                   від 11 жовтня 2001 року).
 
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду. 
 
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1               статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. 
 
Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
 
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
 
Відповідно до статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:
1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;
2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
 
Отже, вказаною нормою процесуального права чітко передбачено, що питання поважності пропуску строку на апеляційне оскарження досліджується у всіх наведених випадках, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
 
Підстави відмови у відкритті апеляційного провадження визначені у статті 358 ЦПК України.
 
Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
 
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 був належно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи судом першої інстанції, апеляційну скаргу на це рішення його представником було подано 05 березня 2020 року (без належного підтвердження повноважень), яка на підставі ухвали Київського апеляційного суду від 24 березня 2020 року була повернута заявнику,                     а повторна апеляційна скарга від 15 травня 2020 року подана після спливу одного року з дня складення повного тексту цього рішення.
 
З такими висновками апеляційного суду колегія суддів погоджується                      з огляду на таке.
 
Фундаментальними засадами цивільного судочинства є, зокрема, принципи диспозитивності, змагальності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом. 
 
Диспозитивність цивільного судочинства передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). 
 
Відповідно до частин першої і другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Відповідно до вимог статей 128, 130 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання.
 
У разі, якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. 
 
У випадку, коли суду України необхідно вручити судовий документ (повістку, повідомлення) особі, яка перебуває на території держави-учасниці Гаазької конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних і торговельних справах 1965 року (чинної для України на підставі Закону України про приєднання до Конвенції від 19 жовтня 2000 року), то ця процесуальна дія вчиняється відповідно до положень конвенції.
 
Згідно з протоколом судового засідання основного суду у ОСОБА_3     від 21 листопада 2018 року, проведеного в порядку виконання судового доручення, відповідачу ОСОБА_2 було вручено: копію позовної заяви та додатки до неї, копію рішення про порушення провадження у справі та повідомлення про дату, час і місце проведення слухань російською і перекладене сербською мовою. Після перегляду вручених ОСОБА_2 документів останній зазначив, що з позовом він не згоден. Вказав, що                 до 11 березня 2019 року, на коли призначено розгляд справи, він поїде                     у Броварський міськрайонний суд Київської області, щоб особисто побачити про що йдеться. Зауважив, що він не бажає, щоб судовий розгляд відбувся за його відсутності. Зазначив, що йому відомо, що судовий розгляд був і триває. Вказав, що адреси електронної пошти він не має, але можна направляти всі повідомлення на номер телефону, на якому має і VIBER                 (том 1, а. с. 165-170).
 
Отже, підстав стверджувати, що відповідачу не було відомо про розгляд справи немає, відтак, судом першої інстанції дотримано вимоги статей 128, 130 ЦПК України щодо належного повідомлення учасника справи про судовий розгляд.
 
При цьому на розгляд справи 22 квітня 2019 року відповідач ОСОБА_2 не з`явився, уповноваженого представника не направив, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2019 року ухвалене за відсутності відповідача.
 
Звертаючись 19 травня 2020 року до Київського апеляційного суду та повторно направляючи апеляційну скаргу на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2019 року, представник ОСОБА_2 - адвокат Левенцов В. В. зазначив, що апеляційна скарга та підтвердження його повноважень повторно направляється на виконання ухвали Київського апеляційного суду від 24 березня 2020 року про повернення апеляційної скарги заявнику.
 
Проте, у вказаній ухвалі Київського апеляційного суду не зазначено про необхідність повторного подання апеляційної скарги та документів на підтвердження повноважень представника. 
 
За змістом статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
 
Оскільки одна з апеляційних скарг представника ОСОБА_2 - адвоката Левенцова В. В. була повернута судом апеляційної інстанції на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України, повторного подання апеляційної скарги та документів на підтвердження повноважень представника відповідача апеляційний суд не просив, посилання заявника на виконання ухвали Київського апеляційного суду від 24 березня 2020 року та повторне надіслання апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.
 
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд перевірив наявність випадків, за яких можливе відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, поданою зі спливом одного року з дня складення повного тексту судового рішення, та не встановив таких підстав.
 
Отже, доводи про незаконність оскаржуваної ухвали не заслуговують на увагу, висновків апеляційного суду не спростовують, на законність його судового рішення не впливають, оскільки судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу, що відповідає положенням статті 6 Конвенції.
 
Посилання заявника на автоматичне продовження процесуальних строків на підставі методичної інформації щодо спірних питань застосування законодавства про продовження процесуальних строків під час дії карантину та визнання Торгово-промисловою палатою України обмежувальних заходів у зв`язку з поширенням хвороби COVID-19 форс-мажором та обставиною непереборної сили колегія суддів відхиляє з огляду на таке.
 
Відповідно до положень частини першої статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Частиною другою зазначеної статті визначено обставини, які визнаються форс-мажорними (обставинами непереборної сили), зокрема, введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.
 
Підтвердженням визнання поширення хвороби COVID-19 форс-мажором та обставиною непереборної сили є сертифікат Торгово-промислової палати України, який представником ОСОБА_2 - адвокатом Левенцовим В. В. надано не було та, оскільки ним не доведено причинно-наслідкового зв`язку між поданням апеляційної скарги з пропуском передбачених ЦПК України строків та запровадженим на території України карантином, підстави для продовження процесуальних строків відсутні. Крім того, представник ОСОБА_2 - адвокат Левенцов В. В. визнав, що під час формування додатків до апеляційної скарги, поданої до апеляційного суду 05 березня 2020 року, ним було помилково додано копію ордера серії КС № 524928 від 04 березня  2020 року на представництво інтересів ОСОБА_2 у Броварському суді замість копії ордеру серії КС № 524929 від 05 березня 2020 року на представництво інтересів у Київському апеляційному суд, що також є підтвердженням відсутності зв`язку між пропуском строку на апеляційне оскарження та введеним карантином.
 
Відповідно до частини третьої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
 
Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. 
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків суду апеляційної інстанції                            не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
 
Керуючись статтями 400, 406, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Левенцова Володимира Володимировича залишити без задоволення.
 
Ухвалу Київського апеляційного суду від 29 травня 2020 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Д. Д. Луспеник     І. А. Воробйова     Г. В. Коломієць     Р. А. Лідовець     Ю. В. Черняк