ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року	Львів	Справа № 260/1736/19 пров. № А/857/4553/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 
головуючого судді                                                  Пліша М.А.,
суддів                                                                       Судової-Хомюк Н.М., Шинкар Т.І.,
за участю секретаря судового засідання                    Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року про залишення позовної заяви без розгляду (головуючий суддя Маєцька Н.Д., м. Ужгород, повний текст складено 18.02.2020) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Закарпатській області в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача №000833201 від 11.11.2019. 
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року позовну заяву залишено без розгляду з підстав передбачених п. 2 ч. 1 ст. 240 КАС України.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції фізична особа-підприємець ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що така винесена з порушенням норм процесуального права, а відтак просить скасувати ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В апеляційній скарзі зазначає, що обґрунтовуючи оскаржувану ухвалу, суд прийшов до висновку, що оскільки для підтвердження повноважень адвоката на представництво, представник позивача до позовної заяви та клопотання подав не встановлені процесуальним законом документи, а їх копії, посвідчені самим адвокатом, а не нотаріально, тобто подав документи, які не можна визнати такими, що засвідчують повноваження адвоката як представника.
При цьому, апелянт вказує, що представництво за своєю природою - це організаційне правовідношення, змістом якого є повноваження однієї особи (представника) діяти від імені, в інтересах іншої особи, яке виникає з договору, закону, акта органу публічної влади. Крім того, представництвом є діяльність представника, спрямована на реалізацію наданих йому повноважень. Змістом відносин представництва є повноваження, без яких останнє не може існувати. Як повноваження розуміють систему двох суб`єктивних прав представника, одне з яких є абсолютним, інше - відносним. Абсолютне право представника містить у собі можливість вчинення певних дій від імені та в інтересах особи, а відносне право полягає у тому, що представник вправі розраховувати на те, що всі юридичні наслідки, створені його діями, виникнуть лише для особи, яку він представляє, а не для самого представника.
Визначення довіреності міститься у частині третій статті 244 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), за якою довіреність - це письмовий документ, що видається довірителем представнику для засвідчення його повноважень перед третіми особами в процесі здійснення представництва.
Специфіка представництва за довіреністю в адміністративному судочинстві зумовлена його публічно-правовим та офіційним характером і визначена відповідними нормами КАС.
Відповідно до ч.1 ст. 55 КАС сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому засіданні особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Згідно з частиною третьою статті 55 КАС юридична особа, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
Повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи, зокрема, довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами(ч.3 ст. 59 КАС).
Згідно ч. 2 статті 59 КАС довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою. Таким чином, вимога обов`язкового подання до суду лише оригіналу довіреності на підтвердження повноважень представника і думка про допустимість засвідчення копії такого документа лише нотаріально не грунтується на чинному процесуальному законодавстві України.
Конституцією України вказано, що особа може діяти у порядку та у спосіб, що не заборонений законом, а органи державної влади - навпаки, лише у передбачений законом.
Відповідно до положень статті 238 ЦК представник (у тому числі і за довіреністю юридичної особи) може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.
Законодавством не встановлено жодних обмежень щодо зазначення у змісті довіреності посилання на уповноваження представника на засвідчення копій документів, у тому числі й довіреності, а також щодо подання таких копій до будь-якого підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, державних органів, суду.
Зважаючи на вищевикладене, у разі коли до адміністративного суду звертається представник юридичної особи, закон не встановлює обов`язок засвідчення копій довіреності на представництво нотаріусом або ж безпосередньо керівником юридичної особи, що видав довіреність.
Трактування положень статті 59 КАС у протилежному аспекті, на думку апелянта є неправомірним обмеженням права на доступ до правосуддя. Наведене випливає і з практичної реалізації нотаріального посвідчення копій довіреності та (або) посвідчення копій довіреності керівником юридичної особи, що її видав, адвокатом, пов`язаної із настанням збитків матеріального характеру, часовими затратами та ін. Таке неправомірне обмеження права на доступ до суду полягає у надмірному формалізмі.
Відповідно до статті 6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» від 1 березня 2002).
Статтею 60 КАС передбачено, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері (частини перша, друга цієї статті).
У разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання (частина восьма статті 59 КАС).
Тому вважає, що підтвердженими є повноваження представника юридичної особи на підставі завіреної ним копії довіреності, якщо право цього представника засвідчувати своїм підписом копії документів випливає зі змісту виданої йому довіреності та за відсутності у ній відповідного застереження на вчинення певної дії. (алогічна позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 по справі № 16/5500/18
Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що під час вирішення питання відповідності копії документа, що підтверджує повноваження представника юридичної особи, вимогам статті 59 КАС, зокрема при визнанні копії довіреності такою, що є засвідченою у визначеному законом порядку, слід уникати зайвого формалізму, як-от констатація відсутності в матеріалах заяви (скарги) копії посадової інструкції особи, яка засвідчила копію відповідного документа, відсутність у довіреності вказівки на повноваження представника на засвідчення копії довіреності тощо.
Крім того, повернення заяв (скарг) за наявності процесуальної можливості пересвідчитись у наявності в особи повноважень на представництво під час розгляду справи (скарги) ставить під загрозу дотримання завдань адміністративного судочинства, закріплених у частині першій статті 2 КАС, а також дотримання учасниками справи строків звернення до суду та оскарження судових рішень.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (частина 4 статті 59 КАС України).
Відповідність копії документа, що підтверджує повноваження представника, оригіналу може бути засвідчена підписом судді (частина п`ята статті 59 КАС України).
Згідно з частиною 6 статті 59 КАС України оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи.
За частинами, першою, третьою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер. Повноваження адвоката, як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, підтверджуються в порядку, встановленому законом.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат має право, зокрема, посвідчувати копії документів у справах, які він веде, крім випадків, якщо законом установлено інший обов`язковий спосіб посвідчення копій документів.
Отже, з огляду на те, що долучені до матеріалів позовної заяви засвідчені у визначеному законом порядку, а саме у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та КАС України, вони є належними документами, що підтверджують право особи, яка підписала позовну заяву та клопотання, на вчинення такої процесуальної дії.
Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року у лі № 306/17/16а.
Крім того, в доданій до справи довіреності вказано повноваження адвоката завіряти копії документів.
Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
          Відповідно до вимог ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або 
Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних міркувань.  
Згідно матеріалів справи ухвалою суду від 27 грудня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
Позовну заяву від імені фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 підписано адвокатом Естінко Тетяною Емілівною, як представником за довіреністю. На підтвердження повноважень Естінко Т.Е. до позовної заяви надано копію довіреності від 01 травня 2019 року, яка завірена самим представником. Вказана довіреність видана строком до 31 грудня 2019 року.
12 лютого 2019 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи. До вказаного клопотання додано копію довіреності від 02 січня 2020 року засвідчену самим представником. Вказана довіреність видана строком до 31 грудня 2020 року.
Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.
При цьому, суд вважав у даній спірній ситуації, що повноваження представника позивача повинні бути підтверджені оригіналом довіреності або її нотаріальною копією, завіреною у встановленому законом порядку - нотаріусом. Додана до позовної заяви копія довіреності та копія довіреності, що додана до клопотання від 12 лютого 2020 року, не можуть вважатися належним доказом на підтвердження повноважень Естінко Т.Е., яка підписала адміністративний позов та вищевказане клопотання, оскільки вони не засвідчені нотаріально. 
Тому, суд першої інстанції дійшов висновку про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки таку підписано особою, яка не підтвердила свої повноваження щодо її підписання.
Проте, суд апеляційної інстанції з такими доводами суду першої інстанції не погоджується. 
Відповідно до ч. 1 ст. 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Згідно з п.п. 1 ч. 1 ст. 59 КАС повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: довіреністю фізичної або юридичної особи.
Відповідно до ч. 2 ст. 59 КАС України довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою.
Відповідно до вимог ст. 60 КАС України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері (частини перша, друга цієї статті).
У разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання (частина восьма статті 59 КАС).
Поза увагою суду залишено ту обставину, що згідно довіреності від 01.05.2019 (строк дії до 31.12.2019)(а.с.11) адвокат Естінко Т.Е., як представник ФОП Дорчинець Ю.Я., наділена повноваженнями підписувати та подавати, в тому числі, позовні заяви.  
Тому, вважає, що підтвердженими є повноваження представника юридичної особи на підставі завіреної ним копії довіреності, якщо право цього представника засвідчувати своїм підписом копії документів випливає зі змісту виданої йому довіреності та за відсутності у ній відповідного застереження на вчинення певної дії. (алогічна позиція наведена у постанові від 04.12.2019 по справі № 16/5500/18 Великої Палати Верховного Суду) Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання відповідності копії документа, що підтверджує повноваження представника юридичної особи, вимогам статті 59 КАС, зокрема при визнанні копії довіреності такою, що є засвідченою у визначеному законом порядку, слід уникати зайвого формалізму, як-от констатація відсутності в матеріалах заяви (скарги) копії посадової інструкції особи, яка засвідчила копію відповідного документа, відсутність у довіреності вказівки на повноваження представника на засвідчення копії довіреності тощо.
Крім того, повернення заяв (скарг) за наявності процесуальної можливості пересвідчитись у наявності в особи повноважень на представництво під час розгляду справи (скарги) ставить під загрозу дотримання завдань адміністративного судочинства, закріплених у частині першій статті 2 КАС, а також дотримання учасниками справи строків звернення до суду та оскарження судових рішень.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (частина 4 статті 59 КАС України).
Відповідність копії документа, що підтверджує повноваження представника, оригіналу може бути засвідчена підписом судді (частина п`ята статті 59 КАС України).
Згідно з частиною 6 статті 59 КАС України оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи.
За частинами, першою, третьою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер. Повноваження адвоката, як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, підтверджуються в порядку, встановленому законом.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат має право, зокрема, посвідчувати копії документів у справах, які він веде, крім випадків, якщо законом установлено інший обов`язковий спосіб посвідчення копій документів.
Отже, з огляду на те, що долучені до матеріалів позовної заяви засвідчені у визначеному законом порядку, а саме у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та КАС України, вони є належними документами, що підтверджують право особи, яка підписала позовну заяву та клопотання, на вчинення такої процесуальної дії.
Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року у справі № 306/17/16а.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду є передчасною, та постановленою з порушенням норм процесуального права, тому таку слід скасувати, а справу направити для продовження її розгляду до суду першої інстанції.  
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 320, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року про залишення позовної заяви без розгляду по справі № 260/1736/19 скасувати, справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.  

Головуючий  суддя                                                             М.А. Пліш
Судді                                                                                 Н.М. Судова-Хомюк
                                                                                          Т.І. Шинкар

Повний текст складено 25.06.2020