ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 743/248/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Жовток Є.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  19 серпня 2020 року                                                                           м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді:                                                                      Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                                            Костюк Л.О., Чаку Є.В.
                                                                                
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 21 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні строком на 6 (шість) місяців та примусове видворення,

В С Т А Н О В И В :
Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області звернулось до Ріпкинського районного суду Чернігівської області із позовом до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , в якому просить винести рішення про примусове видворення з України громадянина Республіки Узбекистан, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Затримати громадянина Республіки Узбекистан, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на шість місяців. Рішення звернути до негайного виконання.
Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 21.02.2020 р. позов задоволено. Затримано громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України на шість місяців, до 20.08.2020 р., включно.
Примусово видворено громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, представник відповідача звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не мав умисного наміру ухилятися від невиконання рішення про примусове видворення від 07.02.2020 р., оскільки не розумів його зміст та наслідки невиконання, а перекладач йому забезпечений не був.
Позивачем не була дотримана процедура при прийнятті рішення про примусове повернення. Оскільки не був залучений перекладач, відповідач не змін скористатися своїм правом на оскарження рішення.
Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України.
У відповідності до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 являється громадянином  Республіки Узбекистан. Документи про продовження терміну перебування в Україні або документи, які дають право на законне проживання в Україні відповідач не оформив, статусу біженця не отримував.
Таким чином, відповідач перебуває в Україні без достатніх правових підстав.
Відповідач не виконав рішення ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області про примусове повернення з України до 12.12.2019 року.
Вирішуючи дану справу, колегія суддів виходить із наступного.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює  Закон України  «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» №3773-VI від 22.09.2011 (далі - Закон №3773-VI).
За приписами ч. 1  ст. 26 Закону  № 3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч. 5 ст. 26 Закону № 3773-VI).
Статтею 30 Закону  визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.
Отже, із змісту наведеної норми слідує, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини:
1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення;
2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.
Аналіз наведених положень у їх системному взаємозв`язку свідчить про те, що примусовому поверненню іноземця в країну походження передує обов`язок державної міграційної служби прийняти рішення про примусове повернення іноземця та надання йому строку для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати 30 днів. Лише у разі невиконання іноземцем у добровільному порядку рішення про примусове повернення, міграційна служба має право затримати останнього з метою забезпечення його видворення.
Як вбачається з матеріалів справи, 20.02.2020 р. працівниками ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області по вул. Петропавліська,11 було виявлено громадянина Республіки Узбекистан, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: проживав без документів, які б надавали право законного перебування його на  території України на визначений строк та не виконав рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни від 02.12.2019 р.
В ході опитування відповідача було встановлено, що він прибув до України 05.07.2017 р. з туристичною метою, кордон перетнув через КПП «Жуляни». Документів для легалізації свого перебування в Україні або дозволу на імміграцію в Україну не оформляв, в органи міграційної служби не звертався. 
За порушення правил перебування іноземних громадян на території України 02.12.2019 р. працівниками ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області стосовно відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100,00 грн.
З урахуванням викладеного вище, ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області 02.12.2019 р. стосовно відповідача було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, зобов`язано залишити територію України не пізніше 12.12.2019 р. із забороною в`їзду строком на три роки.
Того ж дня, у відповідача було відібрано розписку про отримання зазначеного рішення, в якій він зобов`язувався залишити територію України не пізніше 12.12.2019 р. Відповідачу було роз`яснено зміст рішення і розписки, а також наслідки невиконання рішення та порядок його оскарження, про що ним проставлено власноручний підпис. Від перекладача відповідач відмовився, що також підтверджується його підписом на рішенні про примусове повернення. Колегія суддів звертає увагу також на те, що відмова від перекладача зроблена відповідачем на український мові, що спростовує доводи представника апелянта про те, що відповідач не володіє українською мовою.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що позивачем дотримано процедуру прийняття рішення про примусове повернення.
При вирішенні питання про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства судом враховано, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист  статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  або  статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуація міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.
Відповідно до положень  ст. 90 КАС України  суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на встановлені обставини, беручи до уваги, що громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ,  досяг 18-річного віку, порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства і не виконав в установлений строк без поважних причин Рішення про примусове повернення у добровільному порядку, а також те, що у відповідача відсутні документи на право перебування на території України, враховуючи,  що відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту; підстави вважати, що відповідач підпадає під захист  статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  або  статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства"  відсутні, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції та наявність підстав для примусового видворення відповідача за межі території України.
Щодо позовних вимог позивача про громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на шість місяців, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до  ст. 30 Закону №3773-VI  центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.
Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.
Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.
Згідно ст. 289  КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.
Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
З огляду на те, що є обґрунтовані підстави вважати, що громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, про що свідчить його ухилення від добровільного виїзду, відсутність родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження, а також документів на повернення, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції в частині затримання громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обґрунтованим та законним.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 288, 289, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 21 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної  скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя:                                                             О.М. Кузьмишина

Судді:                                                                                          Л.О.Костюк

                                                                                                    Є.В.Чаку