ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/1567/20                                                                    Суддя (судді) першої інстанції: Тихоненко О.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  21 вересня 2020 року                                                                                           м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Земляної Г.В., Файдюка В.В., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною відмови відповідача у призначенні і виплаті позивачу грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій при призначенні пенсії за віком відповідно до п.7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій при призначенні пенсії за віком відповідно до п.7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу, за змістом якої зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області з 05.09.2018 та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 
Як слідує із матеріалів справи, на момент призначення позивачу пенсії за віком її загальний страховий стаж становить 39 років 11 місяців 3 дні. Стаж роботи позивача на спеціальних посадах становить 30 років. 
При цьому, відповідачем зараховано позивачу страховий стаж, що дає право на отримання відповідної грошової допомоги 13 років 7 місяців 21 день. 
Відповідно до трудової книжки позивача від 15.11.1977 серії НОМЕР_1 (а.с.10-16), ОСОБА_1 займалася, у тому числі, такою трудовою діяльністю: 
з 01.09.1988 зарахована викладачем терапії та фармакології (наказ № 71 від 01.09.1988) (запис № 12); з 01.09.1998 призначена на посаду завідуючої практикою (наказ № 38 від 01.09.1998) (запис № 14) та 0,5 ставки викладача терапії та загального догляду за хворими; з 17.05.2004 переведена на 0,5 ставки завідуючої практикою (наказ № 11 від 17.05.2004) (запис № 15) та 1 ставку викладача терапії та загального догляду за хворими; з 06.01.2017 переведена на посаду викладача клінічних дисциплін (наказ № 2-С від 03.01.2017) (запис № 16) - 1,5 ставки.
Також вказаний період роботи позивача викладачем та завідуючою практикою підтверджується довідкою Прилуцького медичного училища № 186 від 17.09.2018 (а.с.17).
При цьому, в акті зустрічної перевірки достовірності та обґрунтованості видачі довідки для призначення (перерахунку) пенсії від 06.11.2018 № 3070 ГУ ПФУ в Чернігівській області зазначено, що за результатами перевірки довідки № 186 від 17.09.2018, яка видана Прилуцьким медичним училищем для призначення пенсії ОСОБА_1 , розбіжностей не виявлено (а.с.18-21).
Як слідує з матеріалів справи, 28.02.2020 позивач звернулася до відповідача з заявою щодо виплати їй грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії, однак листом від 03.04.2020 ГУ ПФУ в Чернігівській області ОСОБА_1 у виплаті вказаної допомоги фактично відмовлено, оскільки остання не має необхідного страхового стажу (30 років) (а.с.22).
Вважаючи вказану відмову відповідача протиправною, ОСОБА_1 звернулася до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав та інтересів.    
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються    загальнообов`язкове    (далі - Закон № 1058-ІV).
Пунктом 7-1    Прикінцевих положень Закону № 1058-IV    передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж"    статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
У той же час, п.п. "е" ст. 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та спеціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: - з 01 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - неменше 25 років 6 місяців; - з 01 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; - з 01 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; - з 01 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; - з 01 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; - з 01 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; - з 01 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; - з 01 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 01 квітня 2023 по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 01 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України Постановою від 23 листопада 2011 року №1191    затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (надалі також - Порядок №1191).
Порядок №1191 визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV.
Відповідно до пункту 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону №1788-ХІІ, що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909.
Пунктом 5 вказаного Порядку визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до    Закону №1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону №1788-ХІІ, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Відповідно до пункту 6 вказаного Порядку для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно зі статтями    27    і    28 Закону №1058-IV станом на день її призначення.
Згідно з пунктом 7 вказаного Порядку виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.
При цьому,    Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 затверджений Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (надалі - Перелік).
Згідно з розділом 2 "Охорона здоров`я" вказаного вище Переліку право на пенсію за вислугу років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), які працювали у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулолаторно - поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічних закладів, діагностичних центрів.
За таких обставин, слід констатувати, що наведеним переліком визначено лікарняні заклади і посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років.
Також, необхідно зазначити, що на дані правовідносини розповсюджується дія Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, який затверджений    постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року №963.
Згідно Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого    постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року №963 такі посади, як завідувач виробничої (навчальної) практики, викладачі відносяться до посад педагогічних працівників.
Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, зокрема у постанові від 15.01.2020 по справі № 541/2142/16-а, які в силу частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховуються при розгляді даної справи. 
Згідно з положеннями    статті 62 Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Аналізуючи наведені норми законодавства, Верховний Суд, зокрема у постанові від 20 лютого 2019 року (справа № 462/5636/16-а) дійшов висновку, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі 10-ти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV  будь-якого іншого виду пенсії.
Судом встановлено, що невиплата грошової допомоги ОСОБА_1 зумовлена тим, що відповідач не зарахував до стажу роботи, який дає право на отримання грошової допомоги, період з 01.09.1999 по 31.12.2003 та з 01.01.2004 по 05.01.2017 на посаді завідуючої практики, з підстав відсутності такої посади у Переліку №909, однак вказаний факт не приймається судом до уваги та спростовується доказами в матеріалах справи, Розділом 1 "Освіта" Переліку №909 та Переліком посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого    постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року №963, тому період трудової діяльності позивача, а саме: з 01.09.1988 зарахована викладачем терапії та фармакології (наказ № 71 від 01.09.1988) (запис № 12); з 01.09.1998 призначена на посаду завідуючої практикою (наказ № 38 від 01.09.1998) (запис № 14) та 0,5 ставки викладача терапії та загального догляду за хворими; з 17.05.2004 переведена на 0,5 ставки завідуючої практикою (наказ № 11 від 17.05.2004) (запис № 15) та 1 ставку викладача терапії та загального догляду за хворими; з 06.01.2017 переведена на посаду викладача клінічних дисциплін (наказ № 2-С від 03.01.2017) (запис № 16) - 1,5 ставки повинен бути зарахованим до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Враховуючи, що листом від 03.04.2020 ГУ ПФУ в Чернігівській області фактично відмовило позивачу у нарахуванні та виплаті грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV, чим порушило право ОСОБА_1 на отримання гарантованих державою коштів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення адміністративного позову.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається  до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи. 
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                                                            Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий          суддя                                                                      Є.І.Мєзєнцев

                    cуддя                                                                      Г.В.Земляна

                              суддя                                                                      В.В.Файдюк