ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

05 серпня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 340/538/20	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Щербака А.А. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Малиш Н.І.,     
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення  Кіровоградського окружного адміністративного суду  від 22 квітня 2020  року (суддя Брегей Р.І.) у справі за позовом ОСОБА_1 до  військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, стягнення грошового забезпечення і моральної шкоди, -                                                                                             
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся з позовом до військової частини НОМЕР_1 просив:
Визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу  грошового забезпечення за період  з 01.11.2019 по 12.01.2020 неправомірною;
Стягнути з  відповідача  на користь позивача грошове забезпечення за період з 01.11.2019 по 12.01.2020 у розмірі 40353,87грн.
Стягнути з відповідача  на користь позивача  50 000грн. компенсації за завдану моральну шкоду.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2020 року позов задоволено частково.
Суд вирішив Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо продовження щорічної основної відпустки за 2019 рік ОСОБА_1 і зміни дати його звільнення з військової служби з урахуванням лікування в період з 15 жовтня по 27 грудня 2019 року.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти наказ про продовження щорічної основної відпустки за 2019 рік ОСОБА_1 і зміну дати його звільнення з військової служби з урахуванням лікування в період з 15 жовтня по 27 грудня 2019 року.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період перебування на лікуванні з 15 жовтня по 27 грудня 2019 року.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 10000 грн.
В іншій частині позову відмовити у задоволенні.
Відповідачем подана апеляційна скарга, просить рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду першої інстанції обставинам справи не відповідають, судоми не було враховано те, що згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 ід 11 вересня 2019року №254 позивача звільнено з військової служби на підставі підпункту «в» (досягнення граничного віку) пункту 2 частини  статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу»  з 31 жовтня 2020року та вплачено  грошове забезпечення  по день звільнення. Також зазначено, що вимоги в частині моральної шкоди не обґрунтовані. 
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.   
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до пункту 3 частини 1  ст.311 КАС України в порядку письмового провадження, на підставі наявних у ній доказів. 
Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Як було встановлено судом першої інстанції, наказом військової частини від 11 вересня 2019 року №254           ОСОБА_1 звільнено з військової служби на підставі підпункту «в» (досягнення граничного віку) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 31 жовтня того ж року (а.с.4).
У цьому ж наказі зазначено, що надано щорічну основну відпустку за         2019 рік у період з 12 вересня по 29 жовтня того ж року.
У період відпустки позивач перебував безперервно на лікуванні у медичних закладах з 15 жовтня по 27 грудня 2019 року (а.с.1-3, 8-10, 13), що підтверджено виписками з медичних карток і листками непрацездатності.
У листопаді 2019 року (до завершення лікування) ОСОБА_1 звернувся до військової частини з заявою про здійснення додаткових виплат і сповістив про лікування в період відпустки (а.с.7)
Відповідач повідомив про відсутність правових підстав надання відпустки на лікування і здійснення додаткових виплат, оскільки позивач вважається звільненим з військової служби (а.с.7).       
Позивач звернувся з зазначеним позовом.
  Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що отримавши докази про лікування ОСОБА_1 в період щорічної основної відпустки, у військової частини виник обов`язок продовжити її на кількість невикористаних днів, що тягне за собою і зміну дати звільнення з військової служби. 
Після продовження щорічної основної відпустки за 2019 рік і зміни дати звільнення позивача з військової служби у військової частини виникне обов`язок здійснити виплату грошового забезпечення за період перебування на лікуванні в медичних закладах, котрий не перевищує граничного строку.
За висновками суду першої інстанції, захист порушено права полягає у визнанні бездіяльності відповідача та зобов`язанні прийняти наказ, яким продовжити щорічну основну відпустку за 2019 рік ОСОБА_1 і змінити дату звільнення з військової служби з урахуванням лікування в період з 15 жовтня по 27 грудня 2019 року.     
  Водночас суд зобов`язує військову частину нарахувати і виплатити позивачу грошове забезпечення за період перебування на лікуванні з 15 жовтня по 27 грудня 2019 року.
Також, керуючись принципом співмірності і справедливості, суд зробив висновок, що ОСОБА_1 завдано моральну шкоду, яка вимірюється сумою у 10000 грн.
Приймаючи рішення за апеляційною скаргою  відповідача, колегія суддів зазначає наступне.
Пунктом 5 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що Військовослужбовцям, які захворіли під час щорічної основної або щорічної додаткової відпустки, зазначена відпустка продовжується після одужання на кількість невикористаних днів цієї відпустки.
Відповідно до ст. 19 вказаного Закону, Неправомірні рішення, дії (бездіяльність) органів військового управління та командирів (начальників) можуть бути оскаржені військовослужбовцями в порядку, передбаченому законами, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Як  свідчать матеріали справи, наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 11 вересня 2019 року №254, яким          ОСОБА_1 звільнено з військової служби на підставі підпункту «в» (досягнення граничного віку) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 31 жовтня того ж року є чинним, позивачем не оскаржений та не скасований судом.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Проте, з урахуванням того, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 11 вересня 2019 року №254, яким          ОСОБА_1 звільнено з військової служби на підставі підпункту «в» (досягнення граничного віку) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 31 жовтня того ж року є чинним, позивачем не оскаржений та не скасований судом, колегія судів не погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність виходу за межі позовних вимог та зобов`язання відповідачам приймати певні рішення про продовження щорічної основної відпустки позивача, нараховувати і виплачувати позивачу грошове забезпечення.
Відповідно до частини 3 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Таким чином, без надання оцінки правомірності  наказу  від  11.09.2019 №254 суд не має  вирішувати питання щодо продовження щорічної основної відпустки та зміни дати звільнення військовослужбовця.
Виходячи за межі позовних вимог та частково задовольняючи позов, судом першої інстанції зазначеного враховано не було.
Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.
Щодо позовних вимог, заявлених позивачем, то колегія суддів доходить висновку, що вони задоволенню не підлягають з підстав, викладених вище.
Без надання оцінки правомірності наказу від  11.09.2019 №254 суд не має  вирішувати питання щодо бездіяльності виплати  грошового забезпечення за період після виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини. 
Позовні вимоги щодо правомірності наказу від  11.09.2019 №254 командира військової частини НОМЕР_1 позивачем не було заявлено. 
Керуючись ст. ст. 315, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

                                                  ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду  від 22 квітня 2020  року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, стягнення грошового забезпечення і моральної шкоди скасувати.  
В задоволенні позову відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 
Постанова у повному обсязі складена 05 серпня 2020 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      А.А. Щербак 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш