У Х В А Л А  
25 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 263/1283/19
провадження № 61-8522ск 20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,
розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 січня               2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 30 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа», третя                                                         особа : Маріупольська первинна профспілкова організація №141-2 Всеукраїнська профспілка «Народна Солідарність» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, стягнення вихідної допомоги,
В С Т А Н О В И В :
У січні 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ККП «Маріупольтепломережа» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області                                   від 29 січня 2020 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Донецького апеляційного суду від 30 квітня 2020 року Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 січня 2020 року в частині відмови у стягненні недоплаченої вихідної допомоги  скасовано.
Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення недоплаченої вихідної допомоги задоволено.
Стягнуто з ККП «Маріупольтепломережа» на користь ОСОБА_1 недоплачену вихідну допомогу в сумі 3 850  грн. 51 коп.,
В решті рішення суду залишено без змін.
Стягнуто з ККП «Маріупольтепломережа» у дохід держави у відшкодування судового збору 1 921 грн.
29 травня 2020 року, засобами поштового зв`язку до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду                      м. Маріуполя Донецької області від 29 січня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 30 квітня 2020 року, в якій скаржник просить скасувати ці судові рішення в частині незадоволених позовних вимог та в цій частині постановити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.
У касаційній скарзі скаржник зазначає підставу касаційного оскарження судових рішень пункти 1, 4 частини 2 статті 389 ЦПК України.
Вважає, що суди застосували положення пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, частини 1 статті 43 КЗпП України, пункти 2, 3 статті 41 КЗпП України та частини 6 статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» без врахування правових висновків Верховного Суду, висловлених у постановах від 25 липня 2018 року у справі №382/1039/16-ц, від 21 листопада 2018 року у справі №592/3977/16-ц, від 15 квітня 2019 року у справі                                          № 443/636/18, від 30 січня 2019 року у справі № 166/1262/17, в яких зазначено, що при звільненні за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України діють переваги на залишення на роботі, що встановлені статтею 42 цього Кодексу. До кола працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, і працівники, які не мають таких переваг, а тому підлягають звільненню, входять  всі працівники, що займають таку посаду і виконують таку ж роботу на підприємстві ,а не тільки тих, хто працює  в структурному підрозділі, в якому виконував роботу чи обіймав посаду працівник, який підлягав звільненню. 
Крім цього, Верховний Суд зазначив, що суди попередніх інстанцій, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є доказами про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.
Також,  ОСОБА_1 посилаються на пункт 4 частини 3 статті 411 ЦПК України та вважає, що суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, а саме наказу ККП «Маріупольтепломережа»  №52 від 31 січня 2018 року та актів підприємства про ознайомлення з наявними вакансіями на зазначеному підприємстві, оскільки вони підписані особою, яка не мала на це повноваження та не є членом комісії по працевлаштуванню.
На підставі викладеного Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою                                                    ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду                               м. Маріуполя Донецької області від 29 січня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 30 квітня 2020 року на підставі пунктів першого, четвертого частини другої статті 389 ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 ЦПК України цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження).
Керуючись статтями 389, 394, 395, 436 ЦПК України, 
У Х В А Л И В:
Відкрити касаційне провадження у вказаній справі.
Витребувати із Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області матеріали справи № 263/1283/19 за позовом ОСОБА_1 до Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа», третя                                                         особа : Маріупольська первинна профспілкова організація №141-2 Всеукраїнська профспілка «Народна Солідарність» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, стягнення вихідної допомоги.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк, що не перевищує п`ятнадцять днів з дня отримання цієї ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                          В. М. Сімоненко
                                                                                                                     С. Ю. Мартєв
                                                                                                                     Є. В. Петров