Номер провадження: 22-ц/813/4002/20 
Номер справи місцевого суду: 522/1303/19
Головуючий у першій інстанції Боднар В.Я.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційні скарги ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 адвоката Коток Андрія Миколайовича, представника Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» Євтодьєва Анатолія Олександровича на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участі третіх осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання недійсним договорів, 
                                ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участі третіх осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , згідно якого просила: визнати недійсним договір №87К, укладений 01.03.2018 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором №73-100/01/14 від 24.01.2014 року, укладеним між ПАТ «Фінбанк» та ОСОБА_4 ; визнати недійсним договір №87і про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, укладений 01.03.2018 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором №73-100/01/14 від 24.01.2014 року, укладений 02.04.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнати недійсним договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за іпотечним договором, укладений 02.04.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченим 27.01.2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левчук О.С., зареєстрований за №598.
Позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що договори не відповідають вимогам ст.202, 203 ЦК України. Вказує, що за договором купівлі-продажу прав вимоги приховано договір факторингу. За договором факторингу, фактором може бути фінансова установа або фізична особа-підприємець, яка має право на здійснення фінансованих операцій. Відповідно до вимог чинного законодавства банки можуть продавати борги лише суб`єктам господарювання. Таким чином, ПАТ «Платинум Банк» не мав права продавати права вимоги фізичним особам, тому такі договори слід визнати недійсними.
Вказані обставини стали підставою звернення до суду.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси 21 жовтня 2019 року позов ОСОБА_3 - задоволено.
Визнано недійсним договір №87к, укладений 01.03.2018 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором №73-100/01/14 від 24.01.2014 року, укладеним між ПАТ «Фінбанк» та ОСОБА_4 .
Визнано недійсним договір № 87і про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, укладений
01.03.2018 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 .
Визнано недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги за Кредитним договором №73- 100/01/14 від 24.01.2014 року, укладений 02.04.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Визнано недійсним договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за іпотечним договором, укладений 02.04.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченим 27.01.2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левчук О.Є., зареєстрований за №598.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 адвокат Коток Андрій Миколайович та представник Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» Євтодьєв Анатолій Олександрович подали апеляційні скарги, в яких просять рішення Приморського районного суду м. Одеси 21 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи і обізнаною про введення карантину на території України з 11.03.2020 року та обмеження у зв`язку з цим доступу до судового засідання, просила розглянути подані апеляційні скарги без її присутності, вказуючи в тому числі на слабкий стан здоров`я.
Представник ОСОБА_2 адвокат Коток А.М. будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи і обізнаним про введення карантину на території України з 11.03.2020 року, просив відкласти розгляд справи у зв`язку з карантином. При цьому адвокат Коток А.М. не навів конкретних причин необхідності своєї особистої присутності в судовому засіданні і не вказав, що саме не було зазначено ним в поданій в інтересах ОСОБА_2 апеляційній скарзі і може бути компенсовано його особистими поясненнями в судовому засіданні або що саме потребує його особистих пояснень, виходячи з тих доводів, які наведені в апеляційній скарзі. Крім того, представник мав достатній час і не був позбавлений реальної можливості викласти додаткові пояснення у письмовому вигляді або подати відповідну заяву про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1, на всій території України установлено карантин.
Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).
Пунктами 1, 5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від 16.03.2020 року, зі змінами внесеними згідно із розпорядженнями Голови Одеського апеляційного суду за №3 від 02.04.2020 року та за №4 від 08.04.2020 року «Про тимчасові заходи з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену короновірусом COVID-19» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території України карантину, зупиняється розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинено їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів.
Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.
Вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. 
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Враховуючи наведене колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності належним чином повідомлених сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг та заперечень на них, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Задовольняючи позов, визнаючи недійсними:
- договір №87к, укладений 01.03.2018 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за Кредитним договором №73-100/01/14 від 24.01.2014 року, укладений між ПАТ «Фінбанк» та ОСОБА_4 ;
- договір №87і про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, укладений 01.03.2018 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 ;
- договір купівлі-продажу прав вимоги за Кредитним договором №73-100/01/14 від 24.01.2014 року, укладений 02.04.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;
-договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за іпотечним договором, укладений 02.04.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченим 27.01.2014 року приватним приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левчук О.С., зареєстрований за №598,
суд першої інстанції виходив з того, що:
- фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ;
-відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.
Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:
-24.01.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Фінбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №73-100/01/14, відповідно до якого кредитор надає позичальнику кредит в сумі 640 000 гривень, строком на 120 місяців з 24.01.2014 року по 23.01.2024 року.
Відповідно до п. 1.5 вказаного кредитного договору, в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення Кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставною вимогою, позичальник надає двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_6 ;
-27.01.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Фінбанк» та ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки, зареєстрований приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М. за №493 (а.с. 15-20).
Предметом іпотеки є двокімнатна квартира АДРЕСА_1 (а.с.27-29);
-згідно з Актом приймання-передачі правовстановлюючих документів на нерухомість від 27.01.2014 року провідний економіст відділу кредитного адміністрування ОСОБА_8 прийняла на зберігання оригінали правовстановлюючих документів на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 32);
-14.04.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та Публічним акціонерним товариством «Фінбанк» було укладено договір застави майнових прав, згідно п.1.1 якого, предметом застави за цим договором є майнові права за кредитними договорами, що укладені між заставодавцем та фізичними особами, перелік яких наведений у Додатках №1 та №2 до цього Договору (а.с.91-93);
-згідно з додатком №2 до вищевказаного договору, право вимоги до боржника ОСОБА_4 було відступлено ПАТ «Платинум Банк» (а. с. 94);
-згідно з додатком №5 до вищевказаного договору, право вимоги до майнового поручителя ОСОБА_3 було відступлено ПАТ «Платинум Банк» (а. с. 95 на звороті);
-згідно з Договором відступлення права вимоги №20150415-Г/1 від 15.04.2015 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та Публічним акціонерним товариством «Фінбанк», сторони вирішили питання про звернення стягнення за Договором застави майнових прав, що укладений між Сторонами 14.04.2015 року, на предмет застави шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється шляхом набуття новим кредитором права вимоги за договорами, що є предметом застави відповідно до Договору застави (а. с. 96-98);
-право вимоги до поручителя ОСОБА_5 перейшло до ПАТ «Платинум Банк», що вбачається з Додатку №2 до Договору відступлення права вимоги №20150415- Г/1 від 15.04.2015 року (а. с. 99);
-28.07.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та Публічним акціонерним товариством «Фінбанк» було укладено договір відступлення права вимоги за іпотечними договорами, включено з договором укладеним з ОСОБА_7 (а. с. 100-101);
-01.03.2018 року між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та ОСОБА_1 було укладено Договір №87К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, згідно якого та додатку №1 до якого, право вимоги до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перейшло до ОСОБА_1 (а.с. 104-106);
-того ж дня, 01.03.2018 року між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та ОСОБА_1 було укладено Договір №87і про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за договором іпотеки, за яким іпотекодавцем є ОСОБА_7 (а. с. 107-109);
-згідно з попереднім договором купівлі-продажу права вимоги від 30.03.2018 року ОСОБА_1 зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором передати у повному обсязі, а ОСОБА_2 зобов`язується прийняти у повному обсязі права вимоги, що належать продавцю за кредитним договором №73-100/01/14 від 24.01.2014 року в сумі 983 276,10 грн., в тому числі кредит - 532 564 грн. 10 коп., проценти 257 484 грн. 17 коп., 3% річних - 26 635,37 грн., інфляційні втрати - 124 619,99 грн., неустойка - 41 972,53 грн. У разі збільшення або зменшення розміру відчужуємого права вимоги, загальна вартість за Основним договором підлягає перерахуванню у наведену сторону, у відповідності до номіналу заборгованості на день укладення Основного договору. Ціна продажу становить 260 026,00 грн.;
- 02.04.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір купівлі-продажу права вимоги за Кредитним договором №73-100/01/14 від 24.01.2014 року. Право вимоги, що відступається за кредитним договором №73-100/01/14 від 24.01.2014 року становить взагалі 984 199 грн. 63 коп. (в тому числі кредит - 532 564 грн. 10 коп., проценти 257 484 грн. 17 коп., 3%річних - 27558,84 грн., інфляційні втрати - 124 619,99 грн., неустойка - 41 972,53 грн.) зі збереженням подальших нарахувань згідно з умовами кредитного договору (а. с. 41, 134-135);
-актом приймання передачі до договору купівлі-продажу права вимоги від 02.04.2018 року підтверджується факт передачі та отримання ОСОБА_2 оригіналів договорів (а. с. 42);
-приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левчук О.С. було посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №598 Договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , згідно якого до останньою перейшло право іпотекодержателя відносно квартири АДРЕСА_2 (а. с. 44-46, 137-139);
- ОСОБА_2 направляла ОСОБА_4 та ОСОБА_7 повідомлення-вимогу щодо виконання взятих на себе зобов`язань (а. с. 140-143);
-згідно з листом Державного підприємства спеціального зв`язку Одеський обласний вузол спеціального зв`язку №75 від 07.05.2018 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7 відмовилися від отримання вищевказаних повідомлень-вимог (а. с. 144);
-національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг листом повідомила ОСОБА_9 про те, що інформація про ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до Державного реєстру фінансових установ, що веде Нацкомфінпослуг, не вносилась (а. с. 194).
Колегія суддів виходить з наступного.
З обґрунтувань позову (т. 1 а. с. 2-8) та письмових пояснень, наданих суду першої інстанції представником позивача (т. 1 а. с. 182-185) вбачається, що позивач з посиланням на позицію Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 року у справі № 909/968/16 мотивувала заявлені вимоги тим, що якщо особа, яка не є фінансовою установою набула право вимоги за договором цесії, то вона повинна була придбати право вимоги за його номінальною (дійсною вартістю), якщо це не так, тоді угода повинна бути визнана недійсною.
Зі змісту позиції Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 року у справі № 909/968/16 вбачається, що договір факторингу є угодою, яка характеризується тим, що факторингу:
- притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка має право надавати факторингові послуги);
- його предметом може бути тільки право грошової вимоги;
- метою його укладення є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника;
- за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату;
- його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнту відповідної послуги і цей розмір може встановлюватися у твердій грошовій сумі; в формі процентів від вартості вимоги, яка відступається у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі та її ринковою (дійсною вартістю);
- вимоги до форми такого договору визначені у ст. 6 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-ІІІ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
У розумінні п.11 ч.І ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», факторинг є фінансовою послугою.
Отже, метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права, тоді як метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.
Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.
Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (ч.3 ст.656 ЦК України).
Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.
Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається.
Як вбачається з матеріалів справи відчужена ПАТ «Платінум Банк» ОСОБА_1 заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором №73-100/01/14 від 24.01.2014 року становила 790 048,27 грн. і складалась із заборгованості за кредитом у розмірі 532 564 грн. 10 коп. та процентів 257 484 грн. 17 коп. До Нового кредитора права вимоги за кредитним договором переходять в обсягах, які існують на момент відступлення Права вимоги. До нового кредитора не переходить право нарахування процентів за користування Боржником кредитними коштами та право на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржника, що надані Банку відповідно до умов Основного договору. Ціна продажу даної заборгованості за договором відступлення від 01.03.2018 року становила 260 026 грн.
Одночасно з відступленням права вимоги за основним зобов`язанням, ПАТ «Платінум Банк» було відступлено право вимоги за забезпечувальним зобов`язанням — договором іпотеки від 27.01.2014 року, укладеного між первісним кредитором та ОСОБА_7 .
Отже, ціна продажу за договором №87к від 01.03.2018 року відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 - 260 026 грн. відрізняється від її реальної вартості (заборгованості) -790 048,27 грн. за Кредитним договором №73-100/01/14 від 24.01.2014 року між ПАТ «Фінбанк» та ОСОБА_4 - 790 048,27 грн.
В подальшому - 02.04.2018 року ОСОБА_1 за договорами відступлення права вимоги відступив право вимоги за вказаними договорами ОСОБА_2 . Ціна, за яку здійснено відступлення в договорі не зазначена, а є посилання, що вартість відступленого права вимоги було визначено сторонами у попередньому договорі від 30.03.2018 року. Право вимоги, що відступається за кредитним договором №73-100/01/14 від 24.01.2014 року становить взагалі 984 199 грн. 63 коп. (в тому числі кредит - 532 564 грн. 10 коп., проценти 257 484 грн. 17 коп., 3% річних - 27558,84 грн., інфляційні втрати - 124 619,99 грн., неустойка - 41 972,53 грн.) зі збереженням подальших нарахувань згідно з умовами кредитного договору.
Відповідно до попереднього договору купівлі-продажу права вимоги від 30.03.2018 року ціна продажу становить 260 026 грн.
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що на підставі Постанови правління Національного банку України від 23.02.2017 № 95-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», виконавчою дирекцією ФГВФО 24.02.2017 прийнято рішення №743 «Про початок здійснення процедури ліквідації публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Платінум Банк» та призначено уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію строком на 2 роки з 24 лютого 2017 року до 23 лютого 2019 року включно (т. 1 а. с. 103).
Згідно з листом ПАТ «Платинум Банк» від 12.10.2017 року повідомлено ОСОБА_4 про те, що відповідно до ст. 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" право вимоги за Кредитним договором №73-100/01/14 від 24.01.2014 року між ПАТ «Фінбанк» та ОСОБА_4 буде виставлено для продажу на відкритих торгах (т. 1 а. с. 31).
01.03.2018 року за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом UА-ЕА- 2018-01-22-000024-b від 02.02.2018 року, між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір №87К купівлі-продажу майнових прав за кредитним договором №73-100/01/14 від 24.01.2014 року та Договір № 87і про відступлення права вимоги за Договором Іпотеки від 27.01.2014 року.
Дані обставини, які підтверджуються наявними у справі доказами, вказують на те, що ОСОБА_1 через відкритий аукціон, який було організовано ФГВФО, придбав право майнової вимоги за кредитним договором, укладеним між первісним кредитором та ОСОБА_4 та за договором іпотеки, укладеним між первісним кредитором ПАТ «Фінбанк» (правонаступник ПАТ «Платинум Банк») та позивачем.
Статтею 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», передбачено наслідки початку процедури ліквідації банку, до яких, в тому числі, віднесено наступне:
- припиняються всі повноваження органів управління банку та органів контролю. ... Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку (п. 1 ч. 2 ст. 46 Закону);
- банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси (п. 2 ч. 2 ст. 46 Закону);
- строк виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважається таким, що настав (п. З ч. 2 ст. 46 Закону).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 48 Закону, Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює повноваження органів управління банку.
Отже, після прийняття Національним банком України рішення щодо відкликання банківської ліцензії та ліквідації банка, такий банк перестає здійснювати будь-яку діяльність, окрім тої, що направлена на припинення банку, як юридичної особи.
Крім того, після початку процедури ліквідації банку, відповідно до пункту 6 частини 2 статті 46 Закону, укладення правочинів, пов`язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону.
Аукціон проводився Фондом гарантування вкладів фізичних осіб на підставі Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням виконавчої дирекції ФГВФО №388 від 24.03.2016 року (далі - Положення).
Так, відповідно до ч. 3 ст. 51 Закону України Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд затверджує способи, порядок, склад та умови відчуження майна банку, включеного до ліквідаційної маси, у разі потреби організовує консолідований продаж майна кількох банків, що одночасно перебувають у процедурі ліквідації.
Згідно з частинами 1-8 статті 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси Фонд розпочинає реалізацію майна банку у порядку, визначеному цим Законом. Фонд затверджує способи, порядок, склад та умови продажу майна банку, включеного до ліквідаційної маси.
Майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване в один із способів, в тому числі на відкритих торгах (аукціоні). Для проведення відкритих торгів на підставі договору може залучатися організатор торгів - юридична особа, яка відповідно до установчих документів має право проводити торги.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 розділу VI Положення на відкритих торгах (аукціоні) можуть продаватися наступні види активів /майна / банку, що ліквідується: основні засоби, майно банку в вигляді цілісного майнового комплексу, майно банку, щодо обороту якого встановлено обмеження, дебіторська заборгованість, права вимоги за кредитними договорами.
Згідно з п. 5.11 розділу V Положення реалізація майна банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання здійснюється шляхом проведення відкритого конкурсу.
При цьому, Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням виконавчої дирекції ФГВФО № 388 від 24.03.2016 року не вимагає проведення аукціону безпосередньо між фінансовими установами (банками та небанківськими фінансовими установами, які відповідно до своїх установчих документів та ліцензій мають право надавати кредити, крім кредитних спілок).
Так, з моменту набрання чинності рішенням виконавчої дирекції Фонду від 21.11.2016 року № 2526 виключено у пункті 5.11 главі розділу V Положення виключено слова «між фінансовими установами (банками та небанківськими фінансовими установами, які відповідно до своїх установчих документів та ліцензій мають право надавати кредити, крім кредитних спілок)».
Отже, придбавати право вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання за результатами проведення відкритого конкурсу мають право не тільки банки та небанківські фінансові установи, а й інші юридичні особи, які не віднесені до банків та небанківських фінансових установ, а також фізичні особи.
Наведених обставин, суд першої інстанції належним чином не дослідив і оцінку даним обставинам не надав.
Крім того колегія суддів звертає увагу на таке.
Аналіз ст. 512, 1077 ЦК України свідчить про те, що цивільне право розмежовує правочин, предметом якого є відступлення права вимоги, а саме: договори з відступлення права вимоги (договори цесії) та договори факторингу.
При цьому, відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Відступлення права за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Цей договір може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов`язок нового кредитора надати старому кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги.
У такому випадку на відносини цесії поширюється положення про договір купівлі-продажу, оскільки статтею 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру.
При відступлені права вимоги до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено законом або договором (стаття 514 ЦК України).
Однією з відмінних ознак факторингу від інших правочинів, які передбачають відступлення права вимоги, є передача грошових коштів у розпорядження за плату, тобто взамін на права вимоги, клієнт отримує послугу, що полягає у передачі грошових коштів у розпорядження на певний час, з обов`язком повернення цих коштів та оплати часу користування ними.
Договір факторингу та купівлі-продажу права грошової вимоги мають відмінності у строках дії таких договорів. Договір купівлі-продажу права грошової вимоги припиняє свою дію після того, як первісний кредитор передав новому кредитору право вимоги до боржника, а новий кредитор оплатив її вартість. Договір факторингу діє також після того, як фактор оплатив клієнту вартість грошової вимоги, а клієнт передав фактору право грошової вимоги до третіх осіб, до моменту коли боржник (або клієнт, якщо це передбачено договором факторингу) виплатить факторові кошти за первісним договором.
Як вбачається з матеріалів справи, право вимоги за Кредитним договором №73-100/01/14 від 24.01.2014 року між ПАТ «Фінбанк» та ОСОБА_4 відчужувалося через відкриті торги.
При цьому зі змісту листа від 12.10.2017 року, яке направлялося на адресу позичальника ОСОБА_4 вбачається, що таких торгів (аукціонів) передбачалося 8. Останні восьмі торги (аукціон) мали відбуватися 02.02.2018 року.
Зі змісту оскарженого договору відступлення права вимоги від 01.03.2018 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 вбачається, що сторони договору керувалися статею 656 ЦК України, Законом України Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" і уклали даний договір за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом UA-EA-2018-01-22-000024-b від 02.02.2018 року.
Відповідно п. 9 розділу VII, Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженого виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 24.03.2016 року № 388 (у редакції рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.05.2017 року № 1872 (Положення № 388) банк, що ліквідується, має право продати активи (майно), які не були продані на попередніх відкритих торгах (аукціоні), зі зниженням їх початкової ціни/ціни реалізації на 10 відсотків від початкової ціни з можливістю подальшого зниження ціни реалізації на кожних наступних відкритих торгах (аукціоні) на 10 відсотків від початкової ціни, але сумарно не більше ніж на 30 відсотків від початкової ціни, без повторного затвердження Фондом початкової ціни реалізації на повторних відкритих торгах (аукціоні).
При формуванні пропозиції щодо реалізації активів (майна) та/або проекту рішення Фонду про затвердження умов продажу активів (майна) на повторних відкритих торгах (аукціоні) їх нова ціна реалізації може встановлюватися нижче їх оціночної вартості, але не нижче ціни реалізації на останніх відкритих торгах (аукціоні), зниженої на 10 відсотків.
Таким чином різниця між правом вимоги та ціною зумовлена, тим, що торги (аукціон) проводилися неодноразово. За результатам попередніх торгів (аукціонів) переможців визначено не було, у зв`язку з чим з кожним проведеним аукціоном ціна відповідно зменшувалася. Позивач в свою чергу даного факту не заперечував, вказаними обставинами недійсність оскаржуваного договору не обґрунтовував.
При таких обставинах у суду першої інстанції не було підстав для висновку, що спірний договір від 01.03.2018 року за своєю правовою природою не є оплатним договором відступлення права вимоги, а є договором факторингу, оскільки доказів передачі за укладеним договором грошових коштів в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, не надано.
Обґрунтування вимог про визнання недійсними договору від 01.03.2018 року відступлення прав вимоги за договором іпотеки між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 , договору від 02.04.2018 року про відступлення права вимоги за кредитним договором між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , договору від 02.04.2018 року зведено до похідності від задоволення вимоги про визнання недійсним договору №87к, укладеного 01.03.2018 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за Кредитним договором №73-100/01/14 від 24.01.2014 року між ПАТ «Фінбанк» та ОСОБА_4 .
Враховуючи встановлені у справі обставини та обґрунтування, зазначені у цій постанові суду апеляційної інстанції, рішення районного суду, яким задоволені вимоги про визнання недійсними договорів:
- №87к, укладеного 01.03.2018 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором №73- 100/01/14 від 24.01.2014 року, укладеним між ПАТ «Фінбанк» та ОСОБА_4 ;
- №87і про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, укладеного 01.03.2018 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 ;
- купівлі-продажу прав вимоги за Кредитним договором №73-100/01/14 від 24.01.2014 року, укладений 02.04.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;
- про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за іпотечним договором, укладений 02.04.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченим 27.01.2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левчук О.С., зареєстрований за №598,
не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про залишення вказаних позовних вимог ОСОБА_7 без задоволення.
Таким чином апеляційні скарги ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 адвоката Коток Андрія Миколайовича, представника Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» Євтодьєва Анатолія Олександровича підлягають частковому задоволенню з урахуванням обґрунтувань, наведених у цій постанові апеляційного суду.
На підставі викладеного та керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 адвоката Коток Андрія Миколайовича, представника Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» Євтодьєва Анатолія Олександровича - задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2019 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участі третіх осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги - залишити без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено: 23.07.2020 року

Головуючий                                                        О.М. Таварткіладзе

Судді:                                                        А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова