Постанова                                      
Іменем України                                 
 
03 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 643/11681/17-ц
провадження № 61-49045св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),                 Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - комунальне підприємство «Тролейбусне депо № 3»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу комунального підприємства «Тролейбусне депо № 3» на постанову Харківського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Кругової С. С., Маміної О. В., Пилипчук Н. П.,

ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом lj комунального підприємства «Тролейбусне депо № 3» про визнання протиправними наказів про застосування дисциплінарного стягнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона працювала в КП «Харківське депо № 3» з 1978 року, наказом № 149-к від 15 серпня 2011 року її  прийнято начальником маршруту відділу експлуатації по переводу з Харківського комунального підприємства «Міськелектротранс Тролейбусне депо № 3». Вказувала, що свої трудові обов'язки виконувала сумлінно, за що керівництво неодноразово її заохочувало. Після призначення директором               КП «Харківське депо № 3» ОСОБА_2 у 2015 році вона почала відчувати упереджене ставлення до себе з його боку, оскільки він протягом всього часу здійснював психологічний тиск, змушуючи її до написання заяви про звільнення за власним бажанням, що неодноразово підтверджувалось в його відкритих висловлюваннях.
Наказом № 157/0-к від 19 серпня 2017 року її звільнено у зв`язку з систематичним невиконанням трудових обов`язків без поважних причин згідно пункту 3 статті 40 КЗпП України. Підставами даного наказу, узгодженого «профспілковою» організацією протоколом № 17 від 18 серпня 2017 року, стали вигадані порушення, за результатами яких її безпідставно було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а саме: наказом                    від 19 квітня 2017 року № 74/2-к, від 12 липня 2017 року № 129/0-к,                        від 13 липня 2017 № 130/0-к, службовою запискою ОСОБА_9 від 18 серпня 2017 року та актом про відмову дати пояснення від 18 серпня 2017 року, за результатами яких, в порушення норм чинного законодавства України, а також порушення самої процедури, вважала звільнення незаконним.
Вказувала, що 21 серпня 2017 року вона звернулася до Головного Управління Держпраці у Харківській області для проведення перевірки зазначених нею фактів та отримання документів від підприємства для ознайомлення.
Зазначала, що відповідачем порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення.
Відповідно до протоколу № 17 від 18 серпня 2017 року профспілковий комітет, створений з компетентних членів, в неробочий час, без її участі надав згоду на її звільнення всупереч вимог статей 147 та 149 КЗпП України.
Вказувала, що порушень трудової дисципліни не допускала, керівництво підприємства не пропонувало їй надати пояснення перед виданням цих наказів, посадові обов`язки виконувала сумлінно, згоди профспілкової організації на накладення на неї дисциплінарних стягнень не було.
Крім того, нею 11 квітня 2017 року на ім`я директора КП «Тролейбусне депо  № З» ОСОБА_2 подано заяву про надання їй відпустки з 24 квітня                 2017 року на 10 календарних днів, яку вона так і не отримала. При цьому при звільненні їй не було компенсовано 72 дні відпуски, які не увійшли до загального робочого стажу.
Також в розрахунковому листі з неї вирахувано 14 грн 40 коп. та 6 грн 62 коп. за службове посвідчення, яке вона не отримала.
Стверджувала, що з наказом про звільнення ознайомлена не була, а у відповідь отримала трудову книжку та, ознайомившись із якою, була поставлена перед фактом свого звільнення.
Щодо стягнення моральної шкоди зазначала, що після повідомлення її про звільнення в неї погіршилось самопочуття, почався сильний головний біль, виникли сильні душевні переживання. Фактично після отримання цієї звістки вона перебувала у сильному депресивному стані, який посилювався з кожним днем все дужче.
Враховуючи вищевикладене просила суд визнати незаконними дії відповідача та скасувати накази від 19 квітня 2017 року № 74/2-к,                          від 12 липня 2017 року № 129/0-к, від 13 липня 2017 року № 130/0-к про притягнення до дисциплінарної відповідальності, визнати незаконним та скасувати наказ директора КП «Тролейбусне Депо № 3» ОСОБА_2 про її звільнення на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України № 157/0-к                            від 19 серпня 2017 року, зобов`язати відповідача поновити її на займаній посаді, зобов`язати відповідача внести виправлення до трудової книжки щодо звільнення, зобов`язати нарахувати та виплатити утриманні з неї кошти за службове посвідчення та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19 серпня 2017 у розмірі 4473 грн 30 коп. та відшкодувати  моральну шкоду у розмірі 27 084 грн 37 коп.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 листопада                2017 року у складі судді Поліщук Т. В. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Судове рішення місцевого суду мотивовано тим, що КП «Тролейбусне Депо  № 3»було додержано вимог чинного законодавства при притягненні до дисциплінарної відповідальності та звільненні ОСОБА_1 на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 листопада               2017 року скасовано та ухвалено нове.
Визнано незаконними дії КП «Тролейбусне Депо № 3» та скасовано накази        № 76/2-к від 12 липня 2017 року, № 129/0-к від 13 липня 2017 року, № 130/0-к від 18 серпня 2017 року, № 157/0-к від 19 серпня 2017 року.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника маршруту ІІІ групи                                КП «Тролейбусне Депо  № 3» з 20 серпня 2017 року.
Стягнуто з КП «Тролейбусне Депо № 3» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 серпня 2017 року по 06 грудня       2018 року в сумі 77 678 грн 10 коп. та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.
Вирішено питання щодо судових витрат.
В іншій частині позову відмовлено.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що вжиті до ОСОБА_1 заходи дисциплінарного впливу, а саме оголошення доган наказами                    від 12 липня 2017 року № 129/0-к, від 13 липня 2017 року № 130/0-к та вивільнення в подальшому наказом від 19 серпня 2017 року № 157/0-к є неправомірними, а тому підстав для звільнення позивача на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України не було.
Вирішуючи питання щодо заходів дисциплінарного впливу за квітень                 2017 року, апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_1 оскаржила їх із порушенням строку, встановленого статтею 233 КЗпП України. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі КП «Тролейбусне Депо № 3», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У грудні 2018 року до Касаційного цивільного суду у складі Верхового Суду надійшла касаційна скарга КП «Тролейбусне Депо № 3».
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
У січні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Відповідно до розпорядження керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2020 року № 1076/0/226-20 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 квітня  2020 року справу призначено судді-доповідачеві.
 
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 травня 2020 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судове рішення апеляційного суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що апеляційним судом не надано оцінку систематичному невиконанню ОСОБА_1 без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, а також застосуванню до працівника раніше заходу дисциплінарного стягнення у вигляді догани, а саме наказом директора КП «Тролейбусне Депо № 3» від 28 лютого 2017 року № 40/1-к, яке не знято та не скасовано.
Крім того, не враховано, що наявні численні скарги громадян на водіїв маршрутів, що перебували у віданні ОСОБА_1 , що свідчить про повне ігнорування нею своїх трудових обов`язків.
Також апеляційний суд належним чином не оцінив надані КП «Тролейбусне Депо № 3» докази, зокрема накази про притягнення позивача до відповідальності (догани) від 12 та 13 липня 2017 року.
 
Відзив на касаційну скаргу сторонами не подано
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ОСОБА_1 з 1978 року працювала в КП «Харківське депо №3», наказом                № 149-к від 15 травня 2011 року прийнята начальником маршруту відділу експлуатації по переводу з ХКП «Міськелектротранс тролейбусне депо №3».
 
Наказом № 46 від 06 лютого 2017 року начальника маршрутів ІІІ групи             ОСОБА_1 призначено відповідальною за тролейбусні маршрути № № 34, 42, 2, 4.
 
Як вбачається з наказів № 74/2-к від 19 квітня 2017 року, № 76/2-к                         від 21 квітня 2017 року ОСОБА_1 , таб. № 35406, начальнику ІІІ групи ВЕ оголошено попередження за недбале ставлення до виконання службових обов`язків. Підстави: пояснення ОСОБА_1 від 18 квітня 2017 року,                      21 квітня 2017 року. ОСОБА_1 ознайомлена з вказаними наказами, про що свідчить її особистий підпис.
 
Рапортом начальника ЦТО і РРС ОСОБА_4 доведено до відома                       в.о. директора КП «Тролейбусне депо №3» ОСОБА_5 , що 12 липня               2017 року був випущений на лінію по 2-му маршруту несправний тролейбус               № 305, про що не було повідомлено начальником маршруту ІІІ групи            ОСОБА_1 чергового диспетчера.
 
Наказом № 129/0-к від 12 липня 2017 року оголошено догану ОСОБА_1 , начальнику маршруту ІІІ групи відділу експлуатації, та позбавлено її 100 % премії за липень 2017 року за недбале ставлення до службових обов`язків, порушення вимог пунктів 3.3, 4.3, 4.9 Посадової інструкції начальника ІІІ групи. Підстава: пояснення ОСОБА_1 . Остання ознайомлена з наказом, про що свідчить її підпис.
 
Рапортом диспетчера ВЕ ОСОБА_10 доведено до відома                           в.о. директора КП «Тролейбусне депо №3» ОСОБА_5 про те, що 13 липня 2017 року біля станції метро «Ботанічний сад» був порушений встановлений графік руху тролейбусів 2-ого маршруту, жодних мір ОСОБА_1 щодо ситуації не прийняла.
 
Наказом № 130/0-к від 13 липня 2017 року оголошено догану ОСОБА_1 , начальнику маршруту ІІІ групи відділу експлуатації, та позбавлено її 100 % премії за липень 2017 року за недбале ставлення до службових обов`язків, порушення вимог пунктів 2.3, 2.5 Посадової інструкції начальника ІІІ групи. Підстава: пояснення ОСОБА_1 . Остання відмовилася від ознайомлення з наказом та проставлення підпису про ознайомлення з ним, про що було складено акт.
 
Наказом № 131 від 19 липня 2017 року ОСОБА_1 , як начальника маршрутів, призначено відповідальною за роботу наступних тролейбусних маршрутів:            № 25, № 40.
 
Службовою запискою ОСОБА_9 на ім`я директора КП «Тролейбусне депо №3» ОСОБА_2 повідомлено, що 18 серпня 2017 року було проведено перевірку роботи водіїв маршруту № 40 в лінії та під час перевірки було встановлено, що водій тролейбусу № 348 розмовляв по телефону під час руху, чим порушив пункт 2.1.2.7 «Посадової інструкції водія тролейбусу пасажирського», салон машини брудний, що є порушенням пункту 2.1.1.7 «Посадової інструкції водія тролейбусу пасажирського». Дані факти підтверджуються пояснювальною запискою водія ОСОБА_8 та поясненнями у суді, які останній надав в якості свідка.
 
Комісія у складі начальника відділу кадрів ОСОБА_11, табельника відділу кадрів ОСОБА_12, інженера ВЕ ОСОБА_13 склали акт                        від 18 серпня 2017 року про те, що начальник маршруту ІІІ групи ВЕ                  ОСОБА_1 відмовилася від надання пояснення про порушення, виявлені при проведенні перевірки роботи маршруту № 40 18 серпня 2017 року.
На підставі подання директора КП «Тролейбусне депо № 3» ОСОБА_2, як вбачається з протоколу засідання профспілкого комітету КП «Тролейбусне депо №3» № 17 від 18 серпня 2017 року, було надано згоду на звільнення начальника маршруту ОСОБА_1 , таб. № 35406, за систематичне невиконання трудових обов`язків без поважних причин згідно пункту 3            статті 40 КЗпП України. ОСОБА_1 була присутня на засіданні профспілкового комітету, де надавала пояснення.
 
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року         № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального              кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень                  Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін                       до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги КП «Тролейбусне депо № 3» здійснюється Верховним Судом у порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до                  08 лютого 2020 року.
 
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга КП «Тролейбусне депо № 3» підлягає задоволенню частково.

 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
 
Право на працю є основним конституційним правом громадян України. Згідно зі статтею 43 Конституції України право на працю визнається за кожною людиною і становить собою можливість заробляти на життя працею, яку людина вільно обирає або на яку погоджується.
 
Відповідно до статті 2 КЗпП України державою забезпечується право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
 
Стаття 21 КЗпП України закріплює рівність трудових прав громадян України.
 
Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
 
Вивільнення ОСОБА_1 відбулось на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України, оскільки остання отримала дисциплінарні стягнення у вигляді доган від 12 липня 2017 року та від 13 липня 2017 року та директором підприємства було отримано згоду профспілкової організації на таке вивільнення у зв`язку із систематичним невиконанням трудових обов`язків без поважних причин.
 
Згідно зі статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника можу бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:               1) догана; 2) звільнення.
 
Наказом в. о. директора КП «Тролейбусне депо № 3» від 12 липня 2017 року № 129/0-к ОСОБА_1 оголошено догану та позбавлено її 100 % премії за липень 2017 року за недбале ставлення до виконання службових обов`язків, порушення вимог пунктів 3.3, 4.3, 4.9 Посадової інструкції начальника маршруту ІІІ групи.
 
Пунктами 3.3, 4.3, 4.9 Посадової інструкції начальника маршруту ІІІ групи передбачено, що начальник маршруту має право знімати з лінії несправний рухомий склад, що погрожує безпеці руху, з наступним повідомлення центрального диспетчера та директора депо; начальник маршруту несе відповідальність за виконання цієї інструкції та відсутність контролю за технічним станом контактної мережі та рухомого складу.
 
Представником відповідача у судовому засіданні апеляційного суду зазначено, що ОСОБА_1 повинна знімати з маршруту технічно несправний тролейбус, якщо їй про це повідомить водій.
 
Разом із тим, із наведених пунктів Посадової інструкції начальника маршруту не вбачається, що нею на позивача покладено обов'язок контролю за випуском із депо технічно справного транспорту, а остання отримала догану за те, що з депо було випущено несправний тролейбус. Доказів повідомлення її про наявність технічно несправного транспорту матеріали справи не містять. 
 
Також наказом від 13 липня 2017 року № 130/0-к, підписаним головним інженером ОСОБА_5 , ОСОБА_1 оголошено догану та позбавлено її 100 % премії за липень 2017 року за недбале ставлення до виконання службових обов`язків, порушення вимог пунктів 2.3, 2.5 Посадової інструкції начальника маршруту.
 
Відповідно до пунктів 2.3, 2.5 Посадової інструкції начальника маршруту начальник маршруту зобов'язаний безперервно підвищувати рентабельність роботи маршруту та забезпечувати виконання плану перевозок пасажирів та доходів кожним кондуктором та водієм; брати участь у контролі на лінії за збором оплати за проїзд, а також виявляти втрати при зборі оплати за проїзд та приймати міри для їх усунення.
 
Підставою для оголошення догани ОСОБА_1 від 13 липня 2017 року був рапорт диспетчера ОСОБА_10, яким доведено до відома                              в. о. директора КП «Тролейбусне депо № 3» ОСОБА_5 про те, що                      13 липня 2017 року біля станції метро «Ботанічний сад» був порушений встановлений графік руху тролейбусів 2-го маршруту, жодних мір ОСОБА_1 щодо ситуації не прийняла.
 
Проте, докази невиконання ОСОБА_1 пунктів 2.3, 2.5 Посадової інструкції начальника маршруту відсутні.
 
Наказом від 19 липня 2017 року № 131 ОСОБА_1 , як начальника маршрутів, призначено відповідальною за роботу тролейбусних маршрутів № 25 та № 40.
 
Підставою подання директора КП «Тролейбусне депо № 3» про звільнення ОСОБА_1 до профспілкового комітету КП «Тролейбусне депо № 3» була наявність двох вищевказаних доган й службова записка начальника відділу експлуатації ОСОБА_9 , з якою вбачається, що під час перевірки 18 серпня 2017 року роботи водіїв маршруту № 40 на лінії було виявлено, що водій               ОСОБА_8 розмовляв по телефону під час руху, чим порушив пункт 2.1.2.7 Посадової інструкції водія тролейбусу пасажирського, салон був брудний, що є також порушенням пункту 2.1.1.7 вказаної інструкції. На підставі вказаного ОСОБА_9 просив прийняти заходи щодо водія ОСОБА_8 та начальника маршрутів ОСОБА_1 .
 
Разом із тим, колегія суддів погоджується із висновком апеляційного суду про те, що розмову водія по телефону не можна ставити ОСОБА_1 в провину, оскільки цей факт не залежить від її волевиявлення.
 
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення.
 
Як роз'яснено у пунктах 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами та доповненнями), у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 частини першої статті 40, пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (стаття151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.
 
Виходячи з норм чинного законодавства, для розірвання трудового договору за підставою, що міститься у пункті 3 частини першої статті 40 КЗпП України, необхідними є такі умови: порушення має стосуватися лише тих обов'язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; належним чином зафіксований факт протиправного невиконання або неналежного виконання працівником трудових обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку; невиконання трудових обов'язків мало систематичний характер; до працівника раніше протягом року вже застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення.
 
Для застосування цієї підстави розірвання трудового договору важливим є невиконання працівником обов'язків, передбачених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. При цьому не може вважатися порушенням трудової дисципліни невиконання обов'язків, які виходять за межі трудових або не випливають з трудового договору. Цю підставу не можна застосовувати до працівника, який відмовився виконати незаконне розпорядження роботодавця, або за відмову виконання роботи, яка не входить до кола його посадових обов'язків, а також за дії, що не пов'язані з виконанням службових обов'язків.
 
Таким чином, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов частково, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що вжиті до ОСОБА_1 заходи дисциплінарного впливу, а саме оголошення доган наказами від 12 липня 2017 року № 129/0-к, від 13 липня 2017 року № 130/0-к та вивільнення в подальшому наказом від 19 серпня 2017 року № 157/0-к є неправомірними, а тому підстав для звільнення позивача на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України не було.
 
Доводи касаційної скарги про те, що у ОСОБА_1 наявне нескасоване дисциплінарне стягнення у вигляді догани, винесене згідно наказу директора                        КП «Тролейбусне Депо № 3» від 28 лютого 2017 року № 40/1-к, не можуть бути прийняті судом, оскільки на вказаний наказ не було посилання як на підставу для звільнення у самому наказі про звільнення від 19 серпня 2017 року. 
Крім того, у поданні директора КП «Тролейбусне депо № 3» ОСОБА_2  до профспілкофого комітету також відсутні посилання на вказаний наказ як на підставу для звільнення.
 
Також не можуть бути прийняті доводи касаційної скарги заявника про те, що апеляційним судом не було враховано показання свідків, які були допитані у  суді першої інстанції, оскільки показання свідків, на які посилається заявник, не спростовують факту порушення роботодавцем трудового законодавства відносно позивача.
 
Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
 
При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
 
Згідно з частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
 
Разом з тим, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов частково, не врахував, що ОСОБА_1 не зверталась до суду із позовними вимогами щодо скасування наказу від 18 серпня 2017 року, а тому скасовуючи його вийшов за межі позовних вимог.
 
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено помилку в застосуванні норм матеріального права, постанова апеляційного суду підлягає скасуванню в частині скасування наказу                            від 18 серпня 2017 року та ухвалення у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В іншій частині В іншій частині постанова апеляційного суду відповідно до статті 410 ЦПК України підлягає залишенню без змін.
 
Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу комунального підприємства «Тролейбусне депо № 3» задовольнити частково.
 
Постанову Харківського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року в частині скасування наказу від 18 серпня 2017 року скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог.
 
В іншій частині постанову Харківського апеляційного суду від 06 грудня             2018 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
 
Головуючий                                                                                  Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
 
                                                                                                        О. М. Осіян
 
                                                                                                        Н. Ю. Сакара
                                                                                                       
                                                                                                        В. В. Шипович