Постанова
Іменем України
 
09 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа №2-833/10
провадження №61-3924св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),
суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Фаловської І. М., 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експортної оцінки», про витребування майна із чужого незаконного володіння та усунення перешкод в користуванні майном; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Шевченківська районна адміністрація м. Львова, про визнання права на майно, за касаційною скаргою Львівської міської ради, до якої приєдналась ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду 
від 18 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Ніткевича А. В., Бойко С. М., Копняк С. М.,
 
учасники справи:
позивач - відповідач за зустрічним позовом -  ОСОБА_1 ,
відповідач - позивач за зустрічним позовом -  ОСОБА_2 ,
треті особи: обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Шевченківська районна адміністрація м. Львова,
особа, яка не брала участі у розгляд справи, подавала апеляційну та касаційну скаргу - Львівська міська рада,
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
 
Короткий зміст позовних вимог, судового рішення суду першої інстанції
1.   У грудні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_3 з позовом, у якому просила зобов`язати ОСОБА_2 повернути гараж та сарай, що розташовані по АДРЕСА_1 , а також усунути перешкоди у користуванні цим майном.
2.    ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 із зустрічним позовом, у якому просив визнати за ним право власності на офісне приміщення загальною площею 774,9 кв. м по АДРЕСА_2 .
3.   Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 28 січня 
2010 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні нежитловими приміщеннями по АДРЕСА_2 .
4.   Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано за 
ОСОБА_2 право власності на нежитлові приміщення загальною площею 774,9 кв. м по АДРЕСА_2 .
 
Короткий зміст оскарженого судового рішення суду апеляційної інстанції
 
5.   11 червня 2018 року Львівська міська рада, яка не брала участі у розгляді справи, на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 січня 
2010 року подала апеляційну скаргу.
6.   Ухвалою Львівського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою Львівської міської ради на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 січня 2010 року закрито.
7.   Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що апеляційна скарга Львівської міської ради подана з порушенням частини третьої статті 297 ЦПК України у редакції, яка діяла до набрання чинності ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року, згідно з вимогами якої незалежно від поважності причини пропуску строку апеляційного оскарження апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, органу державної влади чи органу місцевого самоврядування подана після спливу одного року з моменту оголошення оскаржуваного судового рішення.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
8.   У касаційній скарзі, поданій у лютому 2019 року, Львівська міська рада, до якої приєдналась ОСОБА_1 ,просить скасувати ухвалу апеляційного суду, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення спору по суті, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
9.   Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суд апеляційної інстанції не врахував, що при вирішенні питання про поновлення строку, суд апеляційної інстанції повинен керуватись нормами ЦПК України, які діють на момент вирішення зазначеного питання. Згідно з частиною другою статті 358 чинного ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. Суд апеляційної інстанції не врахував, що Львівська міська рада не брала участі у розгляді справи, не була обізнана про ухвалене Шевченківським районним судом м. Львова рішення 28 січня 
2010 року, копію даного рішення отримала лише 11 травня 2018 року. 
 
Доводи інших учасників справи
10.   У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 заперечує проти доводів касаційної скарги, посилаючись на те, що ухвала Львівського апеляційного суду від 1 грудня 2018 року є законною, постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, оскільки рішення суду було ухвалено  у 2010 році, право звернення з апеляційною скаргою припинилося зі спливом однорічного строку на апеляційне оскарження, тому помилково відкрите  апеляційне провадження підлягало закриттю.
11.   Інші учасники справи відзиву щодо  вимог і змісту касаційної скарги до суду не направили.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
12.   Ухвалою Верховного Суду від 22 квітня 2019 року поновлено Львівській міській раді строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано з суду першої інстанції.
13.   Ухвалою Верховного Суду від  28 квітня 2020 року прийнято заяву 
ОСОБА_1 про приєднання до касаційної скарги Львівської міської ради
14.   Ухвалою  Верховного Суду від 12 серпня 2020 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
 
Позиція Верховного Суду
 
15. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.
16.   Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
17. Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
18.   Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
19.   Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
20.   Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій відповідно до частини третьої статті 406 ЦПК України розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
21.   Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
22.   За змістом частини першої статті 292, частини першої статті 294 ЦПК України в редакції, чинній на момент ухвалення судом першої інстанції рішення, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Заяву  про  апеляційне  оскарження  рішення  суду   першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.  Апеляційна скарга на  рішення  суду  подається  протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
23.   Частина третя статті 297 ЦПК України в редакції, чинній на момент ухвалення судом першої інстанції рішення передбачала можливість поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду  першої інстанції за наявності підстав для такого поновлення, які будуть визнані судом поважними.
24.   Разом з тим незалежно від поважності причини пропуску строку апеляційного оскарження апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, органу державної влади чи органу місцевого самоврядування подана після спливу одного року з моменту оголошення оскаржуваного судового рішення (абзац третій частини третьої статті 297 ЦПК України в редакції, чинній на момент ухвалення судом першої інстанції рішення).
25.   У червні 2018 року Львівська міська рада, яка не брала участі у розгляді справи, оскаржила рішення Шевченківського районного суду м. Львова 
від 28 січня 2010 рокув апеляційному порядку.
26.   Згідно з пунктом 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
27.   Разом з тим, згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
28.   За правилами статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи (частина перша, друга статті 352 ЦПК України).
29.   Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
30.   Отже, процесуальний строк, зазначений у частині другій статті 358 ЦПК України при відсутності винятків не може бути поновлений. Проте, при наявності  винятків, визначених цією частиною статті 358 ЦПК України, строк на апеляційне оскарження може бути поновлений, навіть, якщо апеляційну скаргу подано зі спливом річного строку з дня складання повного тексту судового рішення. При цьому процедура апеляційного оскарження визначається за процесуальними правилами, які діють на момент подання апеляційної скарги, а не на час ухвалення оскаржуваного рішення.
31.   Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).
32.   Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
33.   Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).
34.   При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).
35.   Оскільки апеляційна скарга Львівської міської ради подана 11 червня 
2018 року, то апеляційний суд дійшов помилково висновку про застосування частини четвертої статті 297 ЦПК України 2004 року про те, що незалежно від поважності причини пропуску строку апеляційного оскарження апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, органу державної влади чи органу місцевого самоврядування подана після спливу одного року з моменту оголошення оскаржуваного судового рішення, оскільки при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження суду необхідно було керуватися нормами ЦПК України у редакції, що діє з 15 грудня 2017 року.
36.   Зазначене відповідає загальновизнаному положенню про дію цивільних процесуальних норм у часі, згідно з яким незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій (частина третя стаття 3 ЦПК України).
37.   За викладених обставин ухвала суду апеляційної інстанції про закриття апеляційного провадження не може вважатись законною і обґрунтованою та підлягає скасуванню, а справа підлягає передачі до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
 
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
 
38.   Відповідно до частин четвертої та шостої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. 
39.   Оскільки ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та постановлена з порушення норм процесуального права, що відповідно до частини четвертої статті 406, частин четвертої та шостої статті 411 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ :
1. Касаційну скаргу Львівської міської ради, до якої приєдналась ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Ухвалу Львівського апеляційного суду від 18 грудня 2018 рокускасувати.
3. Справу передати до суду апеляційної  інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                      В. С. Висоцька
Судді                                                                                                А. І. Грушицький
                                                                                                                   І. В. Литвиненко
                                                                                                                   Є. В. Петров
                                                                                                                   І. М. Фаловська