Єдиний унікальний номер 227/5213/19 
Номер провадження 22-ц/804/1787/20        

Головуючий у 1 інстанції Кошля А.О.                                                      Єдиний унікальний номер 227/5213/19
Доповідач  Папоян В.В.                                                                                Номер провадження 22-ц/804/1787/20

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И

20 липня 2020 року Донецький апеляційний суд в складі:
судді-доповідача Папоян В.В. 
суддів Азевича В.Б., Мальованого Ю.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін  в місті Бахмуті Донецької області за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06 березня 2020 року цивільну справу №227/5213/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, (головуючий у 1 інстанції суддя Кошля А.О.), 

В С Т А Н О В И В :
У грудні 2019 року позивач звернувся з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 16.06.2016 року між ним і ОСОБА_1 була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт,  відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 7231,18 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13% на рік на суму залишку заборгованості по кредиту. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана генеральна угода разом з умовами та правилами та тарифами Банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. 
Свої зобов`язання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Натомість відповідач свої обов`язки за вказаним договором не виконав і станом на 21.11.2019 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 27392,05 гривень, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 7231,19 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 3274,51 грн., заборгованість за пенею - 10280,36 грн., штраф відповідно до п. 2.2 угоди - 6605,99 грн. Дану суму, а також понесені позивачем судові витрати в розмірі 1921 гривні просив стягнути з відповідача.
Заочним рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06 березня 2020 року позов було задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 13837,18 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 7231,19 грн. та штрафу у розмірі 6605,99 грн. В задоволенні іншої частини позову було відмовлено, також вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду в частині відмовлених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. 
В обґрунтування зазначає, що суд помилково дійшов до висновку, що сторонами не було узгоджено умови та розмір нарахування відсотків. У генеральній угоді, яка підписана сторонами, зазначено розмір процентів за користування кредиту, а саме 1,083 % на місяць. Крім того, підписавши дану угоду, відповідач підтвердив, що він ознайомився у тому числі з Умовами та правилами, та погоджується з ними. Позивач користуючись кредитними коштами погоджувався з умовами та правилами надання кредитних послуг.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 16 липня 2020 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Оскільки апеляційним судом не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі та зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд якої відповідно до п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).
Відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оскаржуваній частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини. Сторонами судове рішення у частині задоволення позовних вимог не оскаржено.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду  - частковому скасуванню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими,  невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610 ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням законодавства є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Згідно із ст.ст. 1054, 1049 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, що встановлені договором.
З матеріалів справи убачається, що 16.06.2016 року ПАТ Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є АТ Комерційний банк «Приватбанк», та ОСОБА_1 уклали генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продуктів кредитних карток. 
За п.2.1 угоди банк надає позичальнику терміновий кредит у сумі 7231,19 грн. на строк 12 місяців, з 16.06.2016 року по 30.06.2017 року шляхом установлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі у сумі 7231,19 грн.  у обмін на зобов`язання по поверненню кредиту, сплаті відсотків у розмірі 1,083 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Дата останнього погашення заборгованості - не пізніше 30.06.2017 року.
Згідно п.2.2 угоди заборгованість по кредиту починаючи с 32 дня порушення вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 6605,99 грн.
Згідно п.2.8 при порушенні позичальником зобов`язання з погашення кредиту позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в умовах і правилах за кожен день прострочення.
У угоді також зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця угода разом із Умовами та Правилами і тарифами становлять між ним та банком кредитний договір.
Таким чином, як убачається з матеріалів справи та не спростовано сторонами позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, видав позичальнику грошові кошти, проте відповідачем порушено умови погашення кредиту внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом.
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, станом на 21.11.2019  року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 27392,05 гривень, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 7231,19 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 3274,51 грн., заборгованість за пенею - 10280,36 грн., штраф відповідно - 6605,99 грн. 
На час розгляду справи сума заборгованості не погашена. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом та пені, суд першої інстанції посилався на те, що будь-які дані щодо визначення сторонами розміру процентів та пені відсутні. 
Проте з зазначеним висновком суду н можна погодитися у повному обсязі з наступних підстав.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). 
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Зміст правовідносин учасників договору повинен оцінюватись виходячи з дійсних намірів учасників договору та відповідно до всіх документів, підписаних сторонами при укладенні або виконанні цього договору.
З матеріалів справи убачається, що у даному випадку кредитний договір був укладений шляхом оформлення і підписання генеральної угоди, у яких визначені умови щодо розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитом, а саме 1, 083 % на місяць, тобто 13% на рік. Дана угода має особистий підпис відповідача, отже, він погодися з зазначеним розміром відсотків. Розрахунок заборгованості ним не було спростовано.
Таким чином, договір укладено у письмовій формі і підписано сторонами, та між сторонами виникли правовідносини щодо виконання зобов`язання саме у порядку та спосіб які визначено договором, і цей факт є доведеним. За таких обставин, твердження суду першій інстанції щодо відсутності даних щодо визначення розміру відсотків є хибним. Тому відмова суду першої інстанції у задоволенні позовних вимог на цій підставі суперечить вимогам законодавства та обставинам справи.
Однак вирішуючи справу по суті щодо розміру процентів, які підлягають стягненню з відповідача, апеляційний суд зазначає наступне.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та неустойку за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 
У даному випадку з умов договору вбачається, що відповідачем отримано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а саме по серпень 2016 року, що підтверджується матеріалами справи та не спростовується сторонами.
Таким чином, сторони погодили дату погашення кредиту, встановивши її як  30.06.2017 року. З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати процентів за кредитом, то після 30.06.2017 року позивач не мав права на їх нарахування. Зазначений правовий висновок узгоджується з правовою позицією яка викладена постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12.
З наданого до суду розрахунку убачається, що сума заборгованості по відсоткам станом на 30.06.2017 року складає 1070 грн. 61 коп., та саме ця сума підлягає стягненню з відповідача. Решта суми відсотків нараховані після вказаної дати, а тому стягненню не підлягають.
Щодо стягнення заборгованості за пенею у розмірі 10280,36 грн., то апеляційний суд зазначає наступне.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування. Послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Відтак з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Велика Палата Верховного Суду під час перегляду  03 липня 2019 року  судового рішення у подібних правовідносинах (справа  № 342/180/17) дійшла висновку, що правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір,  умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, можливо застосувати до спірних правовідносин за умови достовірного підтвердження про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. 
Отже, установивши у справі, яка переглядається, що договір був укладений шляхом оформлення і підписання генеральної угоди, а інших умов договору сторони не підписували, то Умови і правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, лише у разі, якщо саме ці Умови і правила були чинними під час укладення договору. Проте належними доказами не підтверджується, що саме додані банком до позовної заяви Умови і правила надання банківських послуг були чинними на час укладення договору.
Надані позивачем Умови і правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також. Якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. 
Оскільки порядок нарахування та розмір пені не передбачений безпосередньо у генеральній угоді, то апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у її стягненні.  
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що згідно ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. 
Відповідно до матеріалів справи відповідач зареєстрований та постійно проживає у м.Добропілля Донецької області. Згідно розпорядження Кабінету міністрів України №  1275-р від 02.12.2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» м. Добропілля Донецької області, де відповідач зареєстрований та постійно проживає, включене до цього переліку.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості убачається, що пеня за неналежне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором нарахована під час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, яким на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів.
Зазначене унеможливлює нарахування та відповідно стягнення з відповідача заборгованості за пенею.
Таким чином, оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи; неправильно застосовано норми матеріального права, та помилково відмовлено у стягненні заборгованості за відсотками за користування кредитом, то рішення суду підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення у відповідній частині.
Згідно ч.13 ст. 141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Задовольняючі апеляційну скаргу частково, апеляційний суд, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, та з урахуванням оспорюваних у суді апеляційної інстанції сум, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1045.48 грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 227,59 грн.
Керуючись статтями 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06 березня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом скасувати та в частині розподілу судових витрат змінити.
Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом задовольнити частково.
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за відсотками за користування кредитом  згідно генеральної угоди від 16.06.2016 року у сумі 1070 (тисяча сімдесят) грн. 61 коп.
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1045,48 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 227,59 грн.
В іншій частині заочне рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:                                                                                             В.В. Папоян

                                                                                                       В.Б. Азевич

                                                                                                       Ю.М. Мальований