ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року	Львів	Справа № 344/10095/16-а пров. № А/857/6490/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                            Онишкевича Т.В.,
суддів                                                                                Іщук Л.П., Обрізка І.М., 
з участю секретаря судових засідань                                          Гром І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про визнання дій неправомірними,
суддя у І інстанції                                                            Бородовський С.О.,
час ухвалення рішення                                                  не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                  м. Івано-Франківськ,
дата складення повного тексту рішення                               13 вересня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

10 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську (далі – УПФ) та стягнути з відповідача на користь позивача недоплачену пенсію за період з листопада 2011 року по листопад 2015 року включно. 
Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2016 року у справі № 344/10095/16-а позов було задоволено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що в даному спорі вже було ухвалено судове рішення про незаконність дій відповідача щодо порушення права позивача на пенсію, однак ним після ухвалення остаточного рішення не усунуто негативних наслідків своїх дій, якими позбавлено позивача можливості мирно володіти грошовими коштами, яких відповідач і позбавив позивача. 
У апеляційній скарзі УПФ просило скасувати рішення суду першої інстанції та  прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даними позовними вимогами. При цьому зазначає, що постанова апеляційного суду про виплату позивачу пенсії в розмірі, яку він отримував до листопада 2011 року виконана з дати набрання нею законної сили. 
Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи. 
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як безспірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 є громадянином, який постраждав від наслідків Чорнобильської катастрофи та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2015 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії УПФ щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 та зобов`язано відповідача здійснювати виплату позивачу пенсію в розмірі, які він отримував до листопада 2011 року в сумі 5145,50 грн.
З матеріалів справи слідує, що зазначене рішення суду УПФ виконує з дати набрання ним законної сили. 
Заявою від 10 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до УПФ з вимогою про відшкодування суми заборгованої пенсії починаючи з листопада 2011 року.
Проте, відповіді на таке звернення, як стверджує позивач, він не отримав і доказів зворотнього матеріали справи не містять.
Відтак, за захистом своїх прав ОСОБА_1 звернувся до суду із цим адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Як слідує з матеріалів справи, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Скасовано постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2015 року по справі № 344/4456/15а та позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії УПФ щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 та зобов`язано відповідача здійснювати виплату позивачу пенсію у розмірі, яку він отримував до листопада 2011 року, у сумі 5145,50 грн.
Разом із тим, як видно з матеріалів справи та стверджує відповідач, таке рішення суду виконується ним лише з дати набрання ним законної сили.
Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2016 року у справі № 344/10095/16-а позов ОСОБА_1 до УПФ задоволено. Визнано неправомірними дії УПФ щодо не виплати позивачу несплаченої пенсії за період з листопада 2011 року по листопад 2015 року включно та вирішено стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 несплачену пенсію за період з листопада 2011 року по листопад 2015 року включно.
Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року апеляційну скаргу УПФ задоволено частково, постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2016 року у справі № 344/10095/16-а скасовано та прийнято нову ухвалу, якою адміністративний позов залишено без розгляду. 
Постановою Верховного суду касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року скасовано та направлено справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Приписами частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією  та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); розсудливо.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, у цьому спорі вже було ухвалено судове рішення, яким встановлено незаконність дій відповідача щодо порушення права позивача на пенсію. Разом із тим, відповідачем не усунуто негативних наслідків своїх дій, якими позбавлено позивача можливості мирно володіти своїми грошовими коштами.
Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання, що УПФ всупереч рішенню суду, яке набрало законної сили, не виплатило належні позивачу суми пенсії за період з листопада 2011 року по листопад 2015 року, а отже у суду першої інстанції були належні фактичні та правові підстави для визнання неправомірними таких дій відповідача та стягнення на його користь невиплаченої пенсії за вказаний період. 
З урахуванням приписів статті 46 закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якими передбачено виплату за минулий період нарахованих сум пенсії, неотриманих з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, без обмеження будь-яким строком, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи УПФ про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду із цим позовом. 
Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає. 
Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:
апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2016 року у справі № 344/10095/16-а – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням приписів пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.  

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	І. М. Обрізко  	
Постанова у повному обсязі складена 03 липня 2020 року.