ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
іменем України
30 вересня 2020 року
м. Харків
справа № 638/8382/13-ц
провадження № 22-ц/818/4447/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого – Котелевець А.В.,
суддів – Бурлака І.В, Тичкової О.Ю., 
за участю секретаря – Огар І.В.,
ім`я (найменування) сторін:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 червня 2013 року в складі судді Грищенко І.О., 
у с т а н о в и в :
У червні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 09 березня 2010 року він позичив ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 18000 євро строком до 09 вересня 2010 року, про що складено відповідну розписку.
Однак, в добровільному порядку відповідач кошти не повернув.
Посилаючись на вказані обставини, просив стягнути заборгованість за договором позики в загальній сумі 220665,00 грн, з яких 188640,00 грн основний борг, 17543,52 грн – інфляційні втрати за час прострочення, 14481,37 грн - 3% річних від простроченої суми, а також судові витрати.
В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просив забезпечити позов шляхом накладення арешт на квартиру АДРЕСА_1 .
Заява про забезпечення позову мотивована тим, що відповідач ухиляється від виконання зобов`язань з повернення коштів, а невжиття судом заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову. 
Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 17 червня 2013 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заява про забезпечення позову є обґрунтованою, обраний вид заходу забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогам. Невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду. Визначений вид забезпечення позову є достатнім для забезпечення вимог позивача, має тимчасовий характер та ніяким чином не обмежує права відповідачів.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 липня 2013 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в загальному розмірі 220665,00 грн та судові витрати в розмірі 2206,66 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач у встановлений договором строк грошові кошти не повернув, а тому заборгованість підлягає стягненню в судовому порядку.
31 липня 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм процесуального права просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_4 не є власником квартири АДРЕСА_1 . Вищезазначена квартира на підставі договору купівлі-продажу від 31 травня належить йому та ОСОБА_5 у рівних частках.
Інші учасники справи ухвалу суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до пункту другого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частин першої, третьої статті 151 ЦПК України 2004 року суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Згідно з пунктами 1, 2 частини першої та частини третьої статті 152 ЦПК України 2004 року позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб та забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Під час оцінки такої співмірності необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення об`єму заявлених вимог, необхідність вжиття забезпечувальних заходів.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та, що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 10, статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Матеріалів справи свідчать, що предметом спору між сторонами є стягнення грошових коштів за договором позики.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач просив вжити заходи забезпечення позову, зокрема, накласти арешт на належне відповідачу нерухоме майно, посилаючись на наявну заборгованість за укладеним між сторонами договором, невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань та можливість відчуження ним належного йому майна.
Вживаючи заходи забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виник спір та невжиття вказаних заходів забезпечення позову в разі його задоволення може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Проте, вирішуючи питання про накладення арешту на спірну квартиру, суд першої інстанції не врахував, що заявник зобов`язаний був надати докази того, що квартира є власністю відповідача, отримавши ці відомості за допомогою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а суд зобов`язаний був це перевірити. Нездійснення цих дій є порушенням статті першої Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо захисту прав власності.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 31 травня 2013 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 – 1/2 частина, ОСОБА_5 – 1/2 частина, підстава виникнення права власності - договір купівлі продажу від 21 серпня 2013 року, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Ларисою Августинівною та зареєстровано в реєстрі за № 2746. 
Отже, оскаржувана ухвала суду першої інстанції порушує права та законні інтереси ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , які згідно з наданою суду апеляційної інстанції Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є співвласниками квартири, на підставі договору купівлі-продажу від 31 травня 2013 року. При цьому ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не були залучені до участі у справі в якості належних осіб.
Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення (пункт 1 частини першої статті 376 ЦПК України).
З урахування викладеного, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Керуючись ст. ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -задовольнити.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 червня 2013 року скасувати та ухвалити нову постанову.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 - відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 
Повний текст постановлено складено 02 жовтня 2020 року.
Головуючий                                                         А.В. Котелевець
Судді                                                                  І.В. Бурлака
       О.Ю. Тичкова