ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1341/20 Справа № 201/1293/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,
суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,
за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу Міністерства юстиції України

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2019 року

по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство юстиції України, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заява, мотивована тим, що постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.09.2010 року по справі № 33-1085/10 від 08.08.2010 року була закрита справа Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська про адміністративне правопорушення № 3-1720/10 стосовно ОСОБА_1 . Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.09.2011 року по справі № 4-1453/11 була встановлена незаконність затримання заявника 29.07.2010 року. Також в той же день постановою по даній справі суд повідомив прокуратуру області про позбавлення заявника свободи, та осіб, які скоїли серію інших злочинів у справі № 3-0003/10. До цього часу заявнику не принесені вибачення за порушення його прав офіційними особами. До цього часу не відшкодовано моральну та матеріальну шкоди, спричинені заявнику при розгляді справи № 3-0003/10, незважаючи на чисельні вимоги заявника про це. До цього часу не спростовані офіційні та одночасно завідомо неправдиві дані, які містяться в матеріалах справи № 3-1720/10, зокрема про те, що заявник є непрацюючим (постанова від 23.07.2009 року та протокол судового засідання від того ж числа). Крім того, до цього часу не відновлені пенсійні права заявника, порушені при розгляді справи № 3-1720/10, зокрема, у вигляді невизнання органами ПФУ рішень судів. Незаконне позбавлення заявника свободи, яке відбулось в рамках справи № 3-1720/10 та інші порушення прав, свобод, включаючи внесення в постанову суду від 29.07.2010 року тих же завідомо неправдивих даних, що було повторенням тих же порушень, що й по справі № 3-0003/10 того ж суду. Таким чином, як стверджує заявник, реституція, компенсація, реабілітація, сатисфакція та гарантія не повторення здійсненого в рамках справи № 3-0003/10 відсутні, що у відповідності до ст.ст. 1, 2, 7, 12, 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" свідчить, на думку заявника, про не завершення справи № 3-1720/10 Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08.08.2010 року про вчинення адміністративного правопорушення заявником. 

Ураховуючи викладене, заявник просив суд встановити факт, який має юридичне значення про те, що справа про адміністративне правопорушення № 3-1720/10, закрита постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08.08.2010 року до теперішнього часу є незавершеною.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.09.2019 року заява задоволена.

Встановлено факт, який має юридичне значення про те, що справа про адміністративне правопорушення № 3-1920/10, закрита постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08.08.2010 року до теперішнього часу є незавершеною.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2019 року виправлено описку в рішенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.09.2019 року та вірно зазначено в тексті рішення номер справи Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська - "3-1720/10".

В апеляційній скарзі Міністерство юстиції України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні заяви у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

У відзиві на апеляційну скаргу заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області просить розгляд справи проводити без участі представника управління.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Рішення суду першої інстанції не відповідає указаним вимогам закону.

Судом першої інстанції установлено, що постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08.08.2010 року було закрито провадження у справі № 3-1720/10 про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 . Справу було закрито за реабілітуючих підстав.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що наданими доказами факт повного відновлення прав заявника, порушених внаслідок необґрунтованого притягнення до адміністративної відповідальності, на теперішній час не підтверджено.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У ст. 315 ЦПК України визначено, які справи про встановлення факту, що має юридичне значення розглядаються судом.

Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

З матеріалів справи вбачається, що заявник у абзаці восьмому поданої ним заяви фактично просив встановити факт, що поновлення його пенсійних прав, при порушенні в указаних ст. 1-4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" обставин, включаючи незаконні затримання та перебування на примусовій судовій експертизі, а також вилучення і знищення правоохоронними органами документів, що впливають на призначення пенсії, є компетенцією органів ПФУ, що реалізується при поданні заяви про призначення пенсії.

Відповідно до ст. 81 Закону України "Про пенсійне забезпечення" призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України, а ст. 82 цього ж Закону передбачено, що документи про призначення пенсій розглядаються органом, що призначає пенсії (стаття 81), не пізніше 10 днів з дня їх надходження. Повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причин відмови та порядку оскарження орган, що призначає пенсії, видає або надсилає підприємству, організації або заявникові не пізніше 5 днів після винесення відповідного рішення.

Тобто, повноваження про призначення пенсій громадянам та оформлення документів для їх виплати є виключною компетенцією Пенсійного Фонду України та додаткового встановлення цього факту не потребує.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що встановлення факту, про який просить заявник, не підлягає встановленню у відповідності до правил розділу 4 ЦПК України, оскільки в порядку окремого провадження встановлюються ті факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому, діяльність органів Пенсійного фонду України із призначення, нарахування пенсійних виплат регламентовано низкою законодавчих та підзаконних нормативних актів, такі повноваження є делегованими державою цим органам та належать виключно відповідним органам ПФУ, а у випадку відмови в розгляді звернення чи заяви про призначення пенсії, заявник не позбавлений права на оскарження цих дій до суду в загальному порядку, а тому відсутні підстави для задоволення даної заяви.

Твердження ОСОБА_1 в обґрунтування доводів поданої ним заяви про те, що по теперішній час йому не відшкодована матеріальна та моральна шкода з посиланням на норми Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", на увагу не заслуговують.

ОСОБА_1 в порядку окремого провадження просить встановити факт існування негативних наслідків у вигляді позбавлення волі, тобто, факт заподіяння йому шкоди у результаті ухвалення судового рішення.

Колегія суддів звертає увагу, що факт заподіяння шкоди, незаконність дій, які спричинили негативні наслідки, вид таких наслідків та розмір компенсації негативних наслідків (поновлення порушеного права) не є тим юридичним фактом, що встановлюється у порядку окремого провадження, а є фактичними обставинами, які підлягають встановленню під час розгляду справи про відшкодування шкоди, спричиненої незаконними діями правоохоронного органу або суду (статті 1166-1176 ЦК України).

Водночас, ОСОБА_1 у абзаці шостому поданої ним заяви фактично стверджує, що встановлення цього факту йому необхідно для подальшого вирішення питання відшкодування шкоди.

Посилання ОСОБА_1 на те, що обставини встановлені остаточними судовими рішеннями у інших справах за участю тих же самих сторін, стосовно аналогічних правовідносин, а саме рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.10.2017 року у справі № 201/142020/17 та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.05.2020 року у справі № 201/10024/17, в силу ст. 82 ЦПК України мають преюдиційне значення при розгляді апеляційної скарги в даній справі, колегія суддів не приймає до уваги.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Колегією суддів досліджено та встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.10.2017 року у справі № 201/142020/17 заяву ОСОБА_1 задоволено та встановлено факт, який має юридичне значення про те, що закрите постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08.08.2010 року провадження у справі № 3-0003 (3-1954/09) про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , в якій його визнано винним за ч.1 ст. 185-3 КупАП до теперішнього часу не завершено (а.с.159-162).

Вказане рішення не було оскаржено в апеляційному порядку та набрало законної сили 28.11.2017 року.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.05.2020 року у справі № 201/10024/17 касаційні скарги Міністерства юстиції України залишено без задоволення. Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 19.11.2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28.02.2019 року про залишено без змін.

Так, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19.11.2018 року відмовлено Міністерству юстиції України у відкритті апеляційного провадження на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2017 року з підстав не виконання вимог ухвали Дніпровського апеляційного суду від 31.10.2018 року в частині строку апеляційного оскарження і не надання обґрунтованих підстав для поновлення пропущеного строку, тому за зазначеною апеляційною скаргою у суду відсутні підстави для відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28.02.2019 року відмовлено Міністерству юстиції України у відкритті апеляційного провадження на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2017 року на підставі пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України.

Колегія суддів звертає увагу, що рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2017 року у справі № 201/10024/17 судом апеляційної інстанції по суті не переглядалося, оскільки апелянтом було пропущено строк на апеляційне оскарження, що послугувало підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження, в свою чергу суд касаційної інстанції переглядав ухвали апеляційного суду лише в частині дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

З урахування наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що обставини встановлені у вказаних судових рішеннях різняться від обставин у даній справі, а тому не мають преюдиційного значення при розгляді апеляційної скарги Міністерства юстиції України на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.09.2019 року.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що вимоги заявника про встановлення факту, що має юридичне значення про те, що справа про адміністративне правопорушення № 3-1920/10, закрита постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08.08.2010 року до теперішнього часу є незавершеною, не є тим юридичним фактом, що встановлюється у порядку окремого провадження, а є фактичними обставинами, які підлягають встановленню під час розгляду справи про відшкодування шкоди, спричиненої незаконними діями правоохоронного органу або суду. На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2019 року - скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні заяви  ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство юстиції України, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко