Справа № 127/27222/16-ц
Провадження № 22-ц/801/1174/2020
Категорія: 48
Головуючий у суді 1-ї інстанції Жмудь О. О.
Доповідач:Якименко М. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2020 року	Справа № 127/27222/16-ц	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача: Якименко М.М.,
суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,
за участю секретаря судового засідання Кирилюк Л.М.,
розглянувши апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 липня 2017 року, ухвалене суддею Вінницького міського суду Вінницької області Жмудь О.О.,
В С Т А Н О В И В: 
У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення завданих злочином збитків. 
Позовна заява мотивована тим, що вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 21.06.2013 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі із звільненням від відбування  покарання з іспитовим строком 2 роки. Цивільний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 12 000,00 євро, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 21.06.2013 було еквівалентно 126 609,12 грн. завданої злочином матеріальної шкоди та 15 000,00 гривень моральної шкоди.
Вироком Апеляційного суду Вінницької області від 26.12.2013 вирок Вінницького міського суду Вінницької області в частині призначення покарання скасовано та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 11.09.2014 вирок Апеляційного суду Вінницької області від 26.12.2013 залишено без змін.
Позивачем було отримано виконавчий лист, який направлений на виконання до ДВС Бродівського районного управління юстиції Львівської області за місцем проживання засудженого, однак на час звернення до суду із даним позовом вирок в частині стягнення коштів не виконаний, кошти на його користь не стягнуті. 
Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даними позовом. 
В подальшому, зменшуючи позовні вимоги, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 229 759,80 грн. завданої злочином майнову шкоду. Обґрунтовуючи вимоги тим, що на час розгляду даної справи - станом на 10.07.2017 офіційний курс євро змінився і становить 29,69 грн. Тому просить стягнути різницю у гривнях, з врахуванням вже стягнутою вироком суду суми, а саме 356 368,92 грн (12000 євро* 29,69 грн) – 126 609,12 грн., що дорівнює 229 759,80 грн. (а.с. 86).
Заочним рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 липня 2017 року позов було задоволено. 
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2  229 759,80 гривень матеріальної шкоди у відшкодування  завданих злочином збитків. Вирішено питання про судові витрати у справі.
Не погодившись з вказаним рішенням суду,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення не відповідає дійсним обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.
В свою чергу  ОСОБА_2 подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Апеляційний суд, заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції поза межами доводів апеляційної скарги, в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає. 
Судом встановлено, що вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 21.06.2013 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі із звільненням від відбування  покарання з іспитовим строком 2 роки. Стягнуто на користь держави України витрати за проведення криміналістичних досліджень в сумі 1176,00 гривень. Цивільний позов задоволено : стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 12 000,00 євро, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 21.06.2013 еквівалентно 126 609,12 грн. завданої злочином матеріальної шкоди та моральної шкоди 15 000,00 гривень (а.с.3-16).
Вироком Апеляційного суду Вінницької області від 26.12.2013 вирок Вінницького міського суду Вінницької області в частині призначення покарання скасовано та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. В решті вирок залишено без змін (а.с. 17-18).
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 11.09.2014 вирок Апеляційного суду Вінницької області від 26.12.2013 – залишено без змін (а.с. 19-20).
      30.10.2014 року Вінницьким міським судом було видано виконавчий лист.  
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що  ОСОБА_1 вирок невиконаний, а тому за правилами ст.1172 та ст.1192 ЦК України завдана ним шкода підлягає відшкодуванню в судовому порядку. 
Однак, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може, у зв`язку з наступним. 
Виходячи із змісту заяви про зменшення позовних вимог, позивач просить стягнути вже визначену вироком суду суму боргу, а саме різницю гривневого еквівалента по відношенню до офіційного курсу євро на час розгляду даної справи. Посилаючись при цьому, що на час вирішення цивільного позову в кримінальній справі та на момент звернення до суду з даним позовом курс євро змінився, тобто позивач не отримав в повному розмірі присуджені йому 12000 євро. 
Отже спір виник щодо неналежного примусового виконання вироку суду в частині вирішення цивільного позову, зокрема незгоди позивача з отриманим від відповідача розміром присудженої суми майнової шкоди, яка перераховувалась ДВС на його картковий рахунок в установі банку. 
До заяви про перегляд заочного рішення та апеляційної скарги відповідач надав звіт про здійснення відрахування та виплат щодо нього на виконання вироку Вінницького міського суду Вінницької області в частині стягнення боргу на користь позивача. А також постанову заступника начальника відділу Бродівського районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) 27.01.2020 про закінчення виконавчого провадження. В постанові було зазначено, що борг в умі 141606,12 боржником ОСОБА_1 сплачено повністю через депозитний рахунок відділу. Кошти перераховувались стягувачу на картковий рахунок в установі банку. 
Правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.
Особливості звернення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у ст.53 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон).
Відповідно до ч.3 ст.53 Закону у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у разі виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу ДВС для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець за правилами, встановленими ч.1 та ч.2 цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу ДВС.
Із матеріалів справи вбачається, що Вінницький міський суд, ухвалюючи рішення (вирок), визначив суму боргу в іноземній валюті 12000 євро з відображенням її в еквіваленті у гривні за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення рішення.
У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням.
Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду, яка погодилась з висновком колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду про необхідність відступлення від правової позиції Верховного Суду України щодо застосування п.8 ч.1 ст.49 Закону №606 –ХІV у подібних правовідносинах, викладеного у постанові від 13.09.2017 у справі №6-1445цс17.
Порядок виконання судових рішень регулюється Законом України «Про виконавче провадження». 
В разі незгоди сторони виконавчого провадження з рішеннями, діями або бездіяльністю державного виконавця, вона має право звернутися до суду зі скаргою в порядку, визначеному Розділом VII ЦПК України.
На вказані норми Закону суд першої інстанції належної уваги не звернув, не застосував їх до правовідносин, що виникли між сторонами та помилково прийшов висновку про задоволення позову.
Отже на переконання апеляційної інстанції позивачем обрано не той спосіб захисту, який повинен застосовуватись в разі порушення його прав, як стягувача у виконавчому провадженні.
В силу ч.4 ст.367 ЦПК України апеляційний суд виходить за межі апеляційної скарги, оскільки під час розгляду справи було встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 81, 367, 374, 376, 382-384, 389 ЦПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 липня 2017 року скасувати.
В задоволенні позову  ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 про стягнення завданих злочином збитків - відмовити.  
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 24 липня 2020 року.    

Головуючий                                                                 М.М. Якименко

Судді:                                                                         О.В. Ковальчук
                                                                               
                                                                         Т.Б. Сало