Ухвала
Іменем України
 
17 вересня 2020 року
м. Київ       
справа № 274/5417/17
провадження № 51-3655ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого         ОСОБА_1 ,
суддів:                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 20 січня 2020 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 30 квітня 2020 року щодо нього,
встановив:
Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 20 січня 2020 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. 
Вирішено питання щодо речових доказів та стягнення процесуальних витрат.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що 04 жовтня 2017 року, у вечірній час, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, разом зі співмешканкою ОСОБА_5 знаходились за місцем їх спільного проживання у квартирі АДРЕСА_1 , де на ґрунті особистих неприязних стосунків між ними виникла сварка, в ході якої у нього виник умисел на умисне вбивство ОСОБА_5 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 підійшов до потерпілої, яка на той час лежала на дивані, та з великою силою прикладання почав наносити 
ОСОБА_5 чисельні удари кулаками обох рук по голові. Після чого, продовжуючи свої злочинні дії, направлені на позбавлення життя ОСОБА_5 , стягнув потерпілу на підлогу та почав наносити численні удари руками та ногами по голові, тулубу та ногах, а потім вистрибнув на ОСОБА_5 , яка після отриманих ударів продовжувала лежати на підлозі, та почав стрибати по її ногам та тулубу обутими у кросівки ногами. Потім схопив стілець, який знаходився в кімнаті та почав ним наносити численні удари по голові, тулубу та ногах потерпілої, таким чином вбивши її.
Смерть ОСОБА_5 настала від травми із залученням декількох ділянок тіла а саме: закритої черепно-мозкової травми, закритого перелому кісток носа та кісток нижньої щелепи справа, закритої травми грудної клітини, закритих подвійних переломів ребер правої та лівої половини грудної клітини, забою легень, що ускладнилось крововиливами під оболонки головного мозку, стисненням головного мозку та вклиненням стовбура мозку та мозочка у великий потиличний отвір.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 30 квітня 2020 рокуапеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 20 січня 2020 року -без змін.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить оскаржувані судові рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Доводи касаційної скарги засудженого щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону зводяться до вказівок на порушення ст. ст. 94, 370 КПК України допущених судом першої інстанції. В обґрунтування неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність вказує, що за встановлених фактичних обставин судами не правильно кваліфіковано його дії за ч. 1 ст. 115 КК України. На його думку, матеріали кримінального провадження не містять доказів, які підтверджують наявність умислу на умисне вбивство ОСОБА_5 , а тому його дії необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що потягло смерть потерпілої.
Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України з огляду на таке.
Згідно зі ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При цьому відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Таким чином, Верховний Суд не перевіряє доводи касаційної скарги щодо повноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Колегія суддів вважає неспроможними доводи касаційної скарги щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у неправильній кваліфікації дій засудженого за ч. 1 ст. 115 КК України та необхідності їх кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК України з огляду на таке.
Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, було зроблено з додержанням положень ст. 23 КПК України на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.
Так, згідно з вироком, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_4 у вбивстві ОСОБА_5 , тобто в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині на підставі показань самого засудженого, який свою вину визнав повністю, та надав пояснення, які повністю співпадають із фабулою обвинувачення, показань свідка ОСОБА_7 , даних протоколів огляду місця події, протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_7 , висновку судово-медичної експертизи № 237, а також інших досліджених письмових доказів, зміст яких детально відображено у вироку. При цьому, ні засудженим, ні його захисником у судах першої та апеляційної інстанцій не порушувалось питання про невірну кваліфікацію дій ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 115 КК України, та необхідність перекваліфікації на ч. 2 ст. 121 КК України. 
Разом з цим, суд першої інстанції ухвалюючи вирок та визнаючи ОСОБА_4 винним за ч. 1 ст. 115 КК України врахував спосіб вчинення, знаряддя злочину, кількість завданих ударів та локалізацію тілесних ушкоджень, а саме, що засуджений розпочав наносити потерпілій, яка на той час лежала на дивані, з великою силою прикладання численні удари по голові, після чого стягнув на підлогу та продовжив наносити численні удари руками та ногами по голові, тулубу та ногах ОСОБА_5 , в подальшому почав стрибати по її тулубу та ногах, а потім почав наносити численні удари стільцем, який знаходився в кімнаті, по голові, тулубу, ногах останньої, що свідчить про умисел засудженого саме на вбивство.
Таким чином, Верховний Суд вважає, що судом першої інстанції за встановлених фактичних обставин, дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 115 КК України кваліфіковано вірно, підстав для перекваліфікації його дій на ч. 2 ст. 121 КК України не вбачається.
На переконання колегії суддів, засудженому призначено покарання відповідно до приписів кримінального законодавства України, яке є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення й попередження вчинення ним нових злочинів, при його призначенні повною мірою враховано тяжкість вчиненого, конкретні обставини кримінального правопорушення, дані про особу винного.
Вирок суду першої інстанції в повній мірі відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України.
Що стосується ухвали апеляційного суду від 30 квітня 2020 року, Суд враховуючи, що засудженим вирок в апеляційному порядку оскаржено не було, а перевірка судом апеляційної інстанції цього вироку здійснювалась на підставі та в межах доводів апеляційної скарги захисника щодо невідповідності призначеного ОСОБА_4 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, вважає, що апеляційний розглядпроведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Усі наведені захисником в апеляції доводи належним чином перевірені, на них надані змістовні відповіді. Ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Переконливих аргументів, які б свідчили про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, касаційним судом не встановлено. 
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 та вважає, що у відкритті провадження слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Корольовського районного суду 
м. Житомира від 20 січня 2020 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 30 квітня 2020 року щодо нього. 
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                   ОСОБА_3