ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/1013/20                                        Суддя (судді) першої інстанції: Житняк Л.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 серпня 2020 року                                                                      м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:                                                                                                    головуючого - судді Земляної Г. В.          
                                                            суддів:          Мєзєнцева Є. І., Файдюка В. В.
          розглянувши в порядку письмового провадження  апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області
на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року 
у справі №620/1013/20 (розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження)
за позовом Акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго"
до відповідача Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області
про          визнання протиправним та скасування припису,- 

В С Т А Н О В И Л А :
У березні 2020 року Акціонерне товариство "Облтеплокомуненерго" (надалі - позивач) звернулося до Чернігівського окружного адміністративного суду  з адміністративним позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області (надалі - відповідач, в якому просило суд: визнати протиправним та скасувати припис від   04.03.2020 №23.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем зроблено невірний висновок, про те, що Методика №315 має використовуватися після укладання відповідних договорів, передбачених Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 №2189-VIII (далі - Закон України Про житлово-комунальні послуги). Таке твердження суперечить нормам Закону України "Про житлово-комунальні послуги" введеним в дію лише 01.05.2019. Позивач зазначає, що жодна зі статей Закону України "Про житлово-комунальні послуги" не обмежує застосування положень Методики №315, вступ в дію якої, ніяк не пов`язаний з датою укладання нових договорів згідно з нормами вказаного Закону.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року адміністративний позов Акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго" задоволено.
Визнано протиправним та скасовано припис від 04.03.2020 року №23, складений Головним управлінням Держпродспоживслужби в Чернігівській області за результатами позапланової перевірки щодо додержання Акціонерним товариством "Облтеплокомуненерго" вимог законодавства у сфері захисту прав споживачів.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головним управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
В своїй апеляційній скарзі Головне управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області (надалі - апелянт) посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, що є підставою для скасування судового рішення. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про те, що Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 22.11.2018 № 315  має використовуватися після укладення договорів про надання комунальних послуг передбачених Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189 -VІІІ, оскільки до 01.05.2019 та після 01.05.2019 залишаються чинними та продовжують діяти договори про надання комунальних послуг, які були укладені до введення в дію вказаного Закону, а застосування Методики до вказаних договорів можливе лише за умови переходу на нові договірні відносини.
На адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти задоволення апеляційної скарги у повному обсязі.
Позивач зазначає, що Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189 -VІІІ, який набув чинності 01.05.2019, передбачено, що не пізніше як протягом одного року з дня введення в дію цього Закону, співвласники незалежно від обраної ними форми управління багатоквартирним будинком зобов`язані прийняти рішення про модель організації договірних відносин з виконавцем послуги. У разі якщо до 01.05.2020 співвласники багатоквартирного будинку самостійно не оберуть одну з моделей організації договірних відносин, то між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги. При цьому, статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189 -VІІІ, передбачено, що споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладання відповідного договору за нормами нового Закону.
Тому, позивач вважає, що донарахування до мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії є правомірним і обґрунтованим та відповідає Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання, Методиці розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг № 315, оскільки остання є чинною та єдиною методикою розрахунку, що спростовує висновки відповідача наведені в приписі № 23 від 04.03.2020.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга апелянта підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, скасуванню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, за погодженням Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від   23.01.2020 №3631-06/3494-03, на підставі наказу №226-п від   05.02.2020, згідно з направленням на проведення позапланової перевірки від   05.02.2020 № 266-п/224 Управлінням захисту споживачів Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області було проведено позапланову перевірку AT "Облтеплокомуненерго", що розташоване за адресою: вул. Реміснича, буд.55-Б, м. Чернігів.
Під час проведення позапланової перевірки AT "Облтеплокомуненерго" встановлено, що споживачу ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , нарахування за спожиту теплову енергію здійснюється на підставі Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" Закону України "Про житлово-комунальні послуги", та Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 22.11.2018 №315 (далі - Методика).
За наслідками перевірки відповідачем внесено припис від   04.03.2020 № 23, яким  з метою припинення порушень законодавства про захист прав споживачів, керуючись вимогами ст.5, ст.26 Закону України "Про захист прав споживачів", ст.7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" було зобов`язано позивача провести перерахунок за донарахування до мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії споживачу ОСОБА_1 у відповідності до чинного законодавства.
Так, на думку відповідача, вищевказана Методика №315 має використовуватися після укладення відповідних договорів, передбачених Законом України від   09.11.2017 №2189-VIII "Про житлово-комунальні послуги". 
До такого висновку відповідач дійшов, оскільки відповідно до Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" та Закону України від 09.11.2017 №2189-VIII "Про житлово-комунальні послуги" на виконання яких розроблена та затверджена Методика, комунальними послугами є, зокрема послуги з постачання теплової енергії, з постачання гарячої води, з централізованого водопостачання, з централізованого водовідведення.
Відносини, що виникатимуть у процесі надання саме цих комунальних послуг споживачам регулюються Законом №2189-VIII, який вводиться в дію з 01.05.2019.
До 01.05.2019 та після 01.05.2019 (за виключенням випадку коли співвласники багатоквартирного будинку приймуть рішення про модель договірних відносин у своєму багатоквартирному будинку та укладуть відповідний договір із виконавцем за вимогами нового Закону №2189, а також коли виконавці комунальних послуг після 01.05.2020 укладуть індивідуальні договори згідно із частиною сьомою ст. 14 Закону №2189) залишаються чинними та продовжують діяти "старі" договори про надання комунальних послуг. Такі договори враховують положення Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від   21.07.2005 №630.
Таким чином, застосування Методики №315, на думку відповідача, є прямим порушенням вищенаведених нормативно-правових актів та умов діючих договорів зі споживачами.
Вважаючи вказаний припис від 04.03.2020 № 23, протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з помилковості висновків відповідача про те, що підприємство повинно надавати комунальні послуги та нараховувати плату за них відповідно до вимог Закону України від   24.06.2004 №   1875-IV "Про житлово-комунальні послуги" (який втратив чинність 01.05.2019), та правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630, оскільки Закон втратив чинність, а правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від   21.07.2005 №630 не містять в собі методик розрахунку цін за комунальні послуги.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на порушення норм матеріального права.
Згідно ст.10 Закону України від   22.06.2017 №2119-VIII "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" (далі - Закон №2119-VIII), у будівлях, обсяг відповідної комунальної послуги, визначений за допомогою вузла комерційного обліку розподіляється між усіма споживачами з урахуванням показань вузлів розподільного обліку, приладів - розподілювачів теплової енергії відповідно до частин другої - четвертої статті 10 цього Закону.
Так, споживачам, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії/вузлами розподільного обліку витрати теплоносія (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), обсяг спожитої теплової енергії визначається за їхніми показаннями, але не менше мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії серед інших споживачів у будівлі, яка визначається згідно з методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово- комунального господарства.
Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону про комерційний облік теплової енергії передбачено, що до затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг співвласники багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть визначити свій порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до положень статті 10 цього Закону, а також прийняти рішення про незастосування положень частини п`ятої статті 10 цього Закону при розрахунках за житлово-комунальні послуги у відповідному будинку, будівлі.
Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22.11.2018 відповідно до статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», пункту 4 частини другої статті 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пункту 8 Положення про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України прийнято наказ № 315, яким затверджено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг (далі по тексту - Методика).
Ця Методика встановлює порядок визначення обсягів спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції); обсягів холодної, гарячої води, витраченої на загальнобудинкові потреби; обсягів холодної та гарячої води, спожитої споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку; порядок розподілу обсягів спожитих комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), визначає вимоги до приладів-розподілювачів теплової енергії, поправкові коефіцієнти для розподілу обсягу спожитої теплової енергії між окремими споживачами у будівлях, оснащених вузлами комерційного обліку теплової енергії та/або гарячої, та/або холодної води, де налічуються два та більше споживачів (пункт 1 Методики).
Відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Закону України від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі по тексту - Закон № 2189), на виконання яких розроблена та затверджена вказана Методика, комунальними послугами є, зокрема, послуги:
- з постачання теплової енергії;
- з постачання гарячої води;
- з централізованого водопостачання;
- з централізованого водовідведення.
Закон № 2189-VIII введений в дію з 01 травня 2019 року, з цієї дати визнано такими, що втратив чинність Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-ІV «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до Закону № 1875-ІV мешканці багатоквартирних будинків-споживачі отримають комунальні послуги:
з централізованого опалення;
з централізованого постачання гарячої води;
з централізованого водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).
До 01 травня 2019 року підприємства тепло-, водопостачання та водовідведення надають комунальні послуги та нараховують плату за них відповідно до вимог Закону № 1875-ІV та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та договорів, оформлених на підставі типових договорів про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.
Відповідно до вимог пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2189-VIII договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Такі договори мають бути укладені між споживачами та виконавцями комунальних послуг протягом одного року з дати введення в дію цього Закону. У разі якщо згідно з договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах.
Отже, до 01 травня 2019 року та після 01 травня 2019 року залишаються чинними та продовжують діяти договори про надання комунальних послуг, які були укладені до введення в дію Закону № 2189-VIII та до вказаних договорів не передбачає можливості застосування виконавцями послуг вказаної Методики.
Натомість, договори про надання комунальних послуг, що були укладені раніше враховують  положення Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої  води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630.
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач здійснював розподіл між споживачами обсягу спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до Закону України "Про комерційний облік теплової енергії" та Методики №315.
При цьому, донарахування до мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії відповідно до Методики, яка набрала чинності 25.01.2019,  позивачем здійснювалось з жовтня 2018 року. Однак, нового договору про надання комунальних послуг товариством із споживачем укладено не було.
Відтак, висновки відповідача про те, що донарахування до мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії  позивачем споживачу в опалювальні періоди 2018-2019 та 2019 -2020 проведено з порушенням вимог Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої  води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є правомірними.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивач не спростував суті порушень, що були покладені в основу припису. 
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції з порушенням норм матеріального права визнано протиправним та скасовано припис від   04.03.2020 №23, складений Головним управлінням Держпродспоживслужби в Чернігівській області за результатами позапланової перевірки щодо додержання Акціонерним товариством "Облтеплокомуненерго" вимог законодавства у сфері захисту прав споживачів, оскільки позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія зазначає, що доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, та є підставою для скасування рішення суду першої інстанції  та задоволення апеляційної скарги апелянта.
Частиною 1 ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Таким чином, апеляційна скарга апелянта підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Згідно з ст. 271 КАС України копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 272 КАС України судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
На підставі викладеного, керуючись 242, 246, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області - задовольнити.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року - скасувати.
Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго" - відмовити повністю.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст. ст. 329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.
Головуючий суддя                                                                      Г. В. Земляна

Судді:                                                                                          Є. І. Мєзєнцев

                                                                                                    В. В. Файдюк