ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 вересня 2020 року 
м. Харків
Справа №642/3912/19
Провадження №22-ц/818/4273/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Кругової С.С.,
Суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
Учасники справи :
Позивач:                Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,
Відповідач:             ОСОБА_1 , 
                              
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за позовом позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 12 червня 2020 року (суддя Гримайло А.М.), -

в с т а н о в и в :
У червні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні заява мотивована тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі - Генеральна угода) від 18.03.2016 року. ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 25700 грн. 61 коп. зі сплатою відсотків та користування кредитом у розмірі 18.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. 

В обґрунтування позову зазначено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими АТ КБ «ПриватБанк» умовами та правилами, тарифами складають між нею та Банком Кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. З умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами АТ КБ «ПриватБанк» можна ознайомитись на сайті http://privatbank.ua/rules.
У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 08.04.2019 має заборгованість у розмірі 57431 грн. 48 коп., з яких: 21502,92 грн. - заборгованість за кредитом, 9677, 81 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 22193, 08 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 4057, 67 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди.

Просило стягнути з відповідача заборгованість у вказаному розмірі.

31 жовтня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» надало до суду уточнену позовну заяву, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.03.2016 року у розмірі 27501 грн. 78 коп., яка складається з : 7809 грн. 14 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 19692 грн. 64 коп. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом. 

В обґрунтування уточнених позовних вимог посилалось на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 29.01.2018 року з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» вже було стягнуто заборгованість за вказаним договором у сумі 25872 грн. 03 коп., з яких: 21502 грн. 92 коп. - заборгованість за кредитом; 1868 грн. 67 коп. - заборгованість про відсоткам за користування кредитом; 2500 грн. 44 коп. - заборгованість за пенею та комісією, яка підлягає вирахуванню від загальної суми заборгованості.
Заборгованість до стягнення становить 27501 грн. 78 коп. 
Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 12 червня 2020 року в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки надані позивачем Умови не підписані відповідачем, суд не вважає їх складовою Договору, а тому, дійшов переконання, що посилання відповідача на Умови, як на обґрунтування своїх вимог, є безпідставним.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
Зазначає, що предметом вимог є невиконання відповідачем зобов`язань за Генеральною угодою від 18.03.2016 року, в якій сторони погодили процентну ставку 1,5% на місяць, розмір щомісячного платежу, та розмір штрафу при порушенні позичальником строків погашення заборгованості в розмірі 4057,67 грн.
Обставини справи підтверджуються наданим розрахунком. Додатковим доказом також є виписка по рахунках відповідача, яка не була надана суду першої інстанції, оскільки позивачу стало відомо про підстави відмови у позові безпосередньо зі змісту оскаржуваного рішення.
ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому проти задоволення скарги заперечувала.
Вказує на те, що заборгованість за кредитом вже була стягнута за рішенням суду. Банк не мав права нараховувати відсотки за користування кредитом після ухвалення рішення про стягнення заборгованості. Умов щодо нарахування пені та штрафів заява позивача не містить, а Умови не підписані відповідачем, тому не можуть вважатися складовою кредитного договору. Положення договору про стягнення комісії за споживчим кредитом є нікчемним.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк „ПриватБанк" та ОСОБА_1 було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі - Генеральна угода) від 18.03.2016 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 25700 грн. 61 коп. зі сплатою відсотків та користування кредитом у розмірі 18.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом.

З копії статуту Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», погодженого Національним Банком України 06.09.2019 року вбачається, що згідно рішення Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», яке є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк».

В уточненій позовній заяві АТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що згідно розрахуноку заборгованість за договором № б/н від 18.03.2016 року станом на 08.04.2019 року становить 53373 грн. 81 коп. та складається з наступного: 21502 грн. 92 коп. - заборгованість за кредитом; 9677 грн. 81 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 22193 грн. 08 коп. - заборгованість за пенею та комісією. 

Від цієї суми заборгованості віднімається сума, яка була задоволена рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 29.01.2018 року з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк», яка склала 25872 грн. 03 коп., з яких: 21502 грн. 92 коп. - заборгованість за кредитом; 1868 грн. 67 коп. - заборгованість про відсоткам за користування кредитом; 2500 грн. 44 коп. - заборгованість за пенею та комісією.

Різниця, яка становить : 27501 грн. 78 коп. ( 7809 грн. 14 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом та 19692 грн. 64 коп. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом) підлягає стягненню з відповідача.
До кредитного договору Банк додав Витяг з Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які відповідачем не підписані.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх безпідставності.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно із ч. 1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 29.01.2018 року з ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто заборгованість за Генеральною угодою від 18.03.2016 року у сумі 25872 грн. 03 коп., з яких: 21502 грн. 92 коп. - заборгованість за кредитом; 1868 грн. 67 коп. - заборгованість про відсоткам за користування кредитом; 2500 грн. 44 коп. - заборгованість за пенею та комісією. В задоволенні вимог про стягнення штрафу у сумі 4057,67 грн. відповідно до п.2.2 Генеральної угоди - відмовлено (а.с. 52-53). Рішення набрало законної сили.

Уточнюючи позовні вимог та зменшуючи суму до стягнення, банк посилався на те, що відповідач має сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі, розрахованому на 08.04.2019 року та суму комісії відповідно до умов договору, укладеного з урахуванням вимог ч.1 ст.634 ЦК України.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Позивач посилається на те, що умови кредитного договору, укладеного між ним та відповідачкою, визначені в Умовах та правилах наданнях банківських послуг в ПриватБанку, а також у витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна".
При укладанні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У даному випадку застосування конструкції договору приєднаннята його умови розробляв АТ КБ «ПриватБанк».
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Отже, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, дійшов правильного висновку про те, що Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку не можна вважати складовою частиною кредитного договору та приймати до уваги при вирішенні спору, оскільки вони не підписані відповідачем.
З огляду на викладене, розглядаючи справу, суд виходить із умов Генеральної угоди.
За положеннями пунктів 2.1, 2.2 цієї угоди банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 25700,62 грн. шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку . Погашення здійснюється з 1 по 25 число кожного місяця у сумі 932,42 грн. Дата погашення заборгованості не пізніше 31.03.2019 року. Починаючи з 32 дня порушення позичальником зобов`язань з повернення кредиту заборгованість вважається простроченою, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 4057,62 грн. (а.с.5)
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни.

Оскільки у квітні 2017 року Банк використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту ( про що міститься посилання у рішенні Ленінського районного суду м. Харкова від 29.01.2018 року), то з цього часу настав строк виконання договору в повному обсязі і право кредитора нараховувати передбачені кредитним договором проценти за кредитом припинилися.

Такий висновок узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі №643/16336/16-ц, відповідно до якого після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Посилання банку на те, що відповідачу видавалась картка, строк якої ще не скінчився, тому банк має право нараховувати відсотки за користування кредитом, колегія суддів не приймає.

Із довідки, наданої АТ «ПриватБанк» вбачається, що ОСОБА_1 19.01.2016 року було видано кредитну картку за номером НОМЕР_1 , термін дії якої до січня 2020 року (а.с.122).

Проте, у вказаній довідці не міститься даних про дату укладення кредитного договору, за яким видавалась ця картка.

До того ж, в Генеральній угоді від 18.03.2016 року вказано, що кредит, який надається позивачу, є строковим, з кінцевим терміном повернення не пізніше 31.03.2019 року.
Необгрунтованою є й інша складова заборгованості - 19692 грн. 64 коп., яка в уточненій позовній заяві зазначена як комісія, проте жодних положень про нарахування комісій Генеральна угода не містить.
У розрахунку заборгованості розмір пені та комісії зазначається в одній колонці, що позбавляє суд можливості встановити порядок її нарахування.
А в апеляційній скарзі банк, окрім стягнення відсотків, ставить питання про задоволення вимог щодо сплати штрафу у сумі 4057,62 грн., проте такі вимоги у суді першої інстанції не заявлялись та не були предметом судового розгляду.
Крім того, рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 29.01.2018 року у задоволенні вимог про стягнення штрафу у вказаній сумі було відмовлено.
Вказані обставини свідчать про необґрунтованість вимог АТ «ПриватБанк».
Вимоги ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення пені не підлягаю задоволенню.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Оскільки позовні вимоги в частині стягнення неустойки не доведені, що є самостійною підставою для відмови у позові, позовна давність до вказаних правовідносин не застосовується.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Позовні вимоги АТ «ПриватБанк» не ґрунтуються на умовах договору та вимогах закону, є безпідставними та задоволенню не підлягають.        

Оскільки доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Питання про розподіл судових витрат колегія суддів вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України та залишає витрати по сплаті судового збору за позивачем.
Керуючись ст. 141, 367, 368, ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України,  суд -

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 12 червня 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В силу п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий                                                                    С.С. Кругова

Судді                    О.В. Маміна

                                                                                                  Н.П.Пилипчук