09.09.20
22-ц/812/1186/20
Єдиний номер справи 488/3092/18 
Провадження 22-ц812/1186/20                         Головуючий по 1 інстанції Лазарева Г.М.. 
                                Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.

П О С Т А Н О В А 
І м е н е м У к р а ї н и

09 вересня 2020р.                                                 м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі: 
Колосовський С.Ю., Коломієць В.В., Шаманська Н.О., 

секретар судового засідання – Цуркан І.І., 

за участі: прокурора Цвікілевич Н.В., відповідачки ОСОБА_1 , представника відповідачки ОСОБА_2 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Миколаївської області 

на заочне рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 квітня 2020р. 

за позовом керівника Миколаївської місцевої прокуратури №2 в інтересах Миколаївської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог – ОСОБА_5 , про визнання незаконним запису в державному реєстрі речових прав та витребування майна,

встановила:

У липні 2018 року керівник Миколаївської місцевої прокуратури № 2 пред`явив в інтересах Миколаївської міської ради позов до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування запису в Державному реєстрі речових прав та витребування нерухомого майна.
       Позивач зазначав, що досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №12016150020004834 від 12.10.2016 року встановлено, що невстановлені особи, діючи у складі організованої групи, шляхом вкористання підроблених документів заволоділи нерухомим майном ОСОБА_6 – квартирою АДРЕСА_1 , яка належала останній на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням з використання та розвитку комунальної власності № 1498-р від 20.03.2007 року. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, а спадкова справа після її смерті не заводилась.
       Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28.09.2016 року у справі №488/1979/16-ц за заявою Миколаївської міської ради, поданою у травні 2016 року, зазначена вище квартира визнана відумерлою спадщиною та передана територіальній громаді м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради. Рішення суду набрало законної сили 11.10.2016 року.
       07.12.2016 року Миколаївська міська рада звернулась до державного реєстратора із заявою про реєстрацію права власності на квартиру, але державним реєстратором 13.12.2016 року прийнято рішення про відмову у державній реєстрації права власності, оскільки було з`ясовано, що на підставі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21.10.2014 року по справі №488/3244/14-ц про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_3 , про що мається запис за № 14896329.
За договором купівлі-продажу від 23.06.2016 року №825 невстановлена особа, використовуючи підроблений паспорт на ім`я ОСОБА_3 , продала квартиру ОСОБА_5 , а той в свою чергу 02.09.2016 року уклав договір купівлі-продажу вказаної квартири з ОСОБА_4 .
       Посилаючись на те, що рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21.10.2014 року по справі №488/3244/14-ц є підробленим, також є підробленим і паспорт на ім`я ОСОБА_3 , прокурор просив визнати недійсним та скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 14896329 за адресою АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 та витребувати зазначену квартиру у ОСОБА_4 на користь Миколаївської міської ради.
Заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 квітня 2020р. позов задоволено частково. Постановлено скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 07.06.2016 року на нерухоме майно № 14896329 за адресою АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 . У задоволені решти вимог відмовлено. 
В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на незаконність рішення суду, в частині відхилених вимог, просив його скасувати і ухвалити нове рішення про їх задоволення.
       Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду, в оскаржуваній частині – скасуванню з наступних підстав.
       Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позову, суд виходив з того, що спірна квартира на час її придбання ОСОБА_4 у власності Миколаївської міської ради не перебувала, а доказів того, що останній набувач спірного майна є недобросовісним матеріали справи не містять. 
       Проте з таким висновком суду погодитись не можна.
Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням з використання та розвитку комунальної власності № 1498-р від 20.03.2007 року. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, про що зроблено відповідний актовий запис за № 297 від 09.04.2015 року в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян. 
За інформацією першої Миколаївської нотаріальної контори від 08.02.2018 року спадкова справа після смерті ОСОБА_6 не заводилась. 
       Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28.09.2016 року у справі №488/1979/16-ц за заявою Миколаївської міської ради, поданою у травні 2016 року, зазначена вище квартира визнана відумерлою спадщиною та передана територіальній громаді м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради. Рішення суду набрало законної сили 11.10.2016 року.
       Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.04.2018 року, квартира АДРЕСА_1 07.06.2016 року зареєстрована за ОСОБА_3 , запис за № 14896329, на підставі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21.10.2014 року по справі №488/3244/14ц.
       За довідкою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 листопада 2016р. будь-яких справ відносно ОСОБА_3 в проваджені суду за період з 2011р. по 21 листопада 2016р. не перебувало.
Досудовим слідством на підставі проведених судово-технічної експертизи №550 від 25.10.2017 року, судово-почеркознавчої та авторознавчої експертизи №773 від 20.12.2017 року, комплексної портретної та технічної експертизи №595 від 10.11.2017 року встановлено, що рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21.10.2014 року по справі №488/3244/14-ц є підробленим, також є підробленим і паспорт на ім`я ОСОБА_3 .
За договором купівлі-продажу від 23.06.2016 року №825 невстановлена особа, використовуючи підроблений паспорт на ім`я ОСОБА_3 , продала квартиру ОСОБА_5 , а той в свою чергу 02.09.2016 року уклав договір купівлі-продажу вказаної квартири з ОСОБА_4 .
Рішення суду в частині вимог про визнання незаконним та скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 14896329 за адресою АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 хоча й не є предметом перевірки на його законність і обґрунтованість в апеляційному порядку на підставі ч.1 ст.367 ЦПК, однак висновки до яких суд дійшов при розгляді цих вимог безпосередньо пов`язані з вимогою про віндикацію. 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд дійшов до суперечливих висновків, оскільки при вирішені вимог про визнання незаконною державну реєстрацію права власності констатував тим самим порушення права територіальної громади, а вимоги про витребування спірної квартири відхилив мотивуючи це відсутністю у органу місцевого самоврядування права власності на квартиру на час її останнього відчуження, між тим обидві ці вимоги стосуються речового права на одне і теж майно. 
Відповідно до ст.1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч.3 ст.1223 ЦК).
За правилами ст.1277 ЦК у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.
Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.
Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.
Спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою відповідно до ст.1283 цього Кодексу.
Таким чином, в разі відсутності у спадкодавця спадкоємців саме орган місцевого самоврядування стає в порядку, визначеному главою 9 розділу 1У. «Окреме провадження» ЦПК єдиним можливим власником його майна.
Такий порядок Миколаївською міською радою було дотримано, що підтверджується рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28.09.2016 року у справі №488/1979/16-ц.
07.12.2016 року Миколаївська міська рада звернулась до державного реєстратора із заявою про реєстрацію права власності на спірну квартиру на підставі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28.09.2016 року у справі №488/1979/16-ц, але державним реєстратором 13.12.2016 року прийнято рішення про відмову у державній реєстрації права власності.
Отже, як відмова в державній реєстрації речового права на спірну квартиру за заявою органу місцевого самоврядування, так і відсутність такої реєстрації на час відчуження квартири відповідачці не можуть бути перепоною в реалізації Миколаївською міською радою законного права на звернення до суду з вимогою про витребування цього майна у особи яка ним заволоділа.
Що ж стосується вибуття майна з володіння власника не з його волі іншим шляхом та добросовісності останнього набувача спірної квартири, то в цих питаннях слід виходити з такого. 
Статтями 328, 329 ЦК передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі ст.330 ЦК якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статі 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.
Відповідно до статей 386, 387 ЦК держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
       Пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК встановлено, що в разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. 
       При розгляді даного спору встановлено, що спадкодавець ОСОБА_6 не мала спадкоємців, законним і єдиним власником належної їй квартири АДРЕСА_1 могла стати Миколаївська міська рада.
Отже, наявні у справі докази свідчать про те, що спірна квартира вибула із власності Миколаївської міської ради не з її волі іншим шляхом, а ОСОБА_4 не знала і не могла знати, що рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21.10.2014 року по справі №488/3244/14-ц є підробленим і що за договором купівлі-продажу від 23.06.2016 року №825 невстановлена особа, використовуючи підроблений паспорт на ім`я ОСОБА_3 , продала квартиру ОСОБА_5 , а тому уклавши з останнім угоду купівлі-продажу є добросовісним набувачем.
Враховуючи характер спірних правовідносин, зухвалий спосіб заволодіння майном, яке є предметом спору, а саме шляхом підроблення судового рішення та паспорта громадянина України, а також інтереси сторін – територіальної громади м. Миколаєва, яка переслідує законну мету направлену на справедливий розподіл житлових приміщень серед мешканців громади у відповідності до норм житлового законодавства, що завжди викликає підвищений публічний резонанс, а тому безпосередньо вливає на правопорядок і з іншого боку інтерес останнього набувача квартири, який придбавав її за визначену в договорі і значну для нього грошову суму і до того ж через спеціалізованих посередників, і є безумовно добросовісним набувачем, все ж перевагу у цьому спорі слід віддати на користь позивача. 
За таких обставин позов про витребування спірної квартири з незаконного володіння добросовісного набувача, яка вибула із власності Миколаївської міської ради не з її волі іншим шляхом є обґрунтованим і підлягає задоволенню. 
З огляду на вищенаведені мотиви рішення суду, в оскаржуваній частині, в силу п.4 ч.1 ст.376 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.
Керуючись ст.ст.367,374-376,382 ЦПК, колегія суддів

п о с т а н о в и л а : 

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Миколаївської області задовольнити.
Заочне рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 квітня 2020р. в частині вимог про витребування майна скасувати і ухвалити нове рішення про їх задоволення.
Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 і передати її у власність Миколаївській міській раді.
Стягнути з  ОСОБА_4 на користь Миколаївської обласної прокуратури 11784,90 грн. судових витрат у зв`язку з розглядом справи в судах першої і апеляційної інтанцій.  
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.389 ЦПК протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Повний текст постанови складено 09 вересня 2020р.

Головуючий:                                        Судді: