ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5005/20 Справа № 173/58/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т. М. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 27 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року                                                                 м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Деркач Н.М., Пищиди М.М.,
при секретарі - Пивоваровій А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою представника відповідача акціонерного товариства "Ідея Банк" - Пилата Тараса Івановича 
на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2020 року 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Ідея Банк", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, Верхньодніпровський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Дніпро, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - 

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом до АТ "Ідея Банк" посилаючись на те, що 20 грудня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинений виконавчий напис, за реєстровим № 2319, про стягнення з неї за кредитним договором № Z04.199/72598 від 15 липня 2015 року грошових коштів в сумі 132 998, 01 грн.
Зазначає, що при вчиненні виконавчого напису, нотаріусом не було дотримано вимог актів законодавства України щодо врегулювання порядку вчинення виконавчих написів, що свідчить про безспірність заборгованості. Про факт існування заборгованості за укладеним кредитним договором № Z04.199/72598 від 15 липня 2015 року в сумі 132 998.01 грн., та про наявність відкритого виконавчого провадження № 55692110 від 02 лютого 2018 року їй стало відомо після надходження за місцем її роботи у відділі культури, туризму, національностей та релігії Верхньодніпровської РДА заяви про звернення стягнення на заробітну плату.
На підставі зазначеного просила визнати виконавчий напис від 20 грудня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., за реєстровим № 2319 таким, що не підлягає виконанню. 
Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 до АТ "Ідея Банк", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М., Верхньодніпровський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Дніпро, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задоволено.
Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 20 грудня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., зареєстрований в реєстрі за № 2319 про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості за реєстровим номером 2319 за кредитним договором № Z04.199/72598 від 15 липня 2015 року, укладеного між позивачем та ПАТ «Ідея Банк» про стягнення з позивача грошових коштів в сумі 132 998 грн. 01 коп., з яких: 59 754.49 грн. основний борг; 10 942.28 грн. прострочений борг; 27 414.47 грн. прострочені проценти; 111.78 грн. строкові проценти; 2 800.50 грн. нарахована плата за обслуговування кредиту; 30 074.49 грн. пеня; 300.00 грн. штрафні санкції; 1 600.00 грн. плата за вчинення виконавчого напису .
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
Суд першої інстанції, керуючись нормами статей 88, 50, 87 Закону України «Про нотаріат», статей 15, 16, 18 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постановах № 6-141цс14, виходив із того, що між сторонами у справі існує спір про суму заборгованості, оскільки сума заборгованості, зазначена у виконавчому написі нотаріуса, яка розрахована відповідачем на дату звернення із заявою про вчинення виконавчого напису, не може бути визнана безспірною, оскільки розмір боргових зобов`язань позивача перед банком, який визнаний у виконавчому написі нотаріуса, не є підтвердженим належно складеною випискою по рахунку позивача за кредитним договором № Z04.199/72598 від 15 липня 2015 року. 
В апеляційній скарзі представник відповідача АТ "Ідея Банк" - Пилата Т.І., посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуваний виконавчий документ вчинено нотаріусом відповідно до вимог Закону України «Про нотаріат», пунктів 2,3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.
09 червня 2020 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, який мотивувала тим, що надані банком документи свідчать про відсутність ознак безспірності заборгованості та наявність спору між сторонами, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав. 
Судом встановлено, що 20 грудня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., на підставі заяви ПАТ “Ідея Банк” вчинено виконавчий напис, за реєстровим номером № 2319, яким нотаріусом було запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ “Ідея Банк” невиплачені в строк грошові кошти на підставі кредитним договором № Z04.199/72598 від 15 липня 2015 року, укладеного між ними, строк платежу за яким настав 15 березня 2017 року, за період з 15 квітня 2017 року по 13 листопада 2017 року включно у розмірі: 
-59754.49 грн., основний борг;
-10942.28 грн., прострочений борг;
-27414.47 грн.. прострочені проценти;
-111.78 грн., строкові проценти;
-2800.50 грн., нарахована плата за обслуговування кредиту; 
-30074.49 грн., пеня;
-300.00 грн., штрафні санкції;
-1600.00 грн., плата за вчинення виконавчого напису.
На підставі виконавчого напису нотаріуса, державним в виконавцем Верхньодніпровського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Дніпропетровській області Мишкою А.В., відкрито виконавче провадження № 55692110 (постанова від 02 лютого 2018 року).
Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції вважав, що заперечення позивача проти існування заборгованості за кредитним договором № Z04.199/72598 від 15 липня 2015 року в сумі 132998.01 грн. вказують на наявність між сторонами спору про право, а тому унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису, через відсутність документів отримання вимоги про погашення заборгованості у вказаному розмірі, тому позивач позбавлена можливості вчасно бути проінформованою.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають вимогам чинного законодавства та встановленим обставинам у справі.
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Положеннями статті 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 1 глави 16  Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012  року за №  282/20595, (далі – Порядок вчинення нотаріальних дій) визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями – не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (стаття 88 Закону України «Про нотаріат», пункти 1, 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій).
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника – фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень – письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).
Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від  29  червня 1999 року № 1172 (далі – Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.
Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису – це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису – надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника – це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття  88  Закону України «Про нотаріат»).
Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, – шляхом надіслання стягувачем повідомлень – письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 405/1015/17.
Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника.
Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, висловленим у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі
№ 6-887цс17.
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач наголошував на незгоді з розміром заборгованості, яку висловив у зверненні до ПАТ «Ідея Банк» з позовною заявою.
За таких обставин між сторонами справи наявний спір про розмір заборгованості.
Аргументи ПАТ «Ідея Банк» про безспірність стягнутої за виконавчим написом нотаріуса заборгованості на увагу не заслуговують, оскільки спростовуються вищевикладеним. 
Доводи апеляційної скарги про належне повідомлення позивача про наявність заборгованості були предметом розгляду в суді першої інстанції та зводяться до переоцінки досліджених у судовому порядку доказів, тому не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення. 
Доводи апеляційної скарги про те, що сама лише позиція позивача щодо невизнання боргового зобов`язання перед банком без надання доказів погашення заборгованості не може бути покладена в основу рішення, яким виконавчий напис нотаріуса визнається таким, що не підлягає виконанню з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19), не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до особистого тлумачення скаржника, тоді як згідно з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19), зазначено що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Крім того, вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17.
Доводи про те, що оскаржуваний виконавчий документ вчинено нотаріусом відповідно до вимог статей 87–88 Закону України «Про нотаріат», пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спростовуються тим, що між сторонами у справі існує спір про суму заборгованості, оскільки позивач вважає, що банком завищено розмір заборгованості, а відповідач посилається на суму заборгованості, яка визначена у виконавчому написі нотаріуса та у постанові про відкриття виконавчого провадження. За таких обставин нотаріусом помилково вирішено питання про наявність у ОСОБА_1 безспірної заборгованості перед банком. Водночас правомірність вирішення цього спору не залежить від встановлення конкретного розміру заборгованості, оскільки спростовує твердження банку про її безспірність, що, в свою чергу, є основною передумовою для звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин у справі, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення – без змін.
Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача акціонерного товариства "Ідея Банк" - Пилата Тараса Івановича – залишити без задоволення.
Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида