КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

апеляційне провадження №22-ц/824/8189/2020                     
справа №372/3668/19
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2020 року                                                                                                м.Київ
 
 Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.
 
розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 13 березня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Тиханського О.Б. 
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдом-Сервіс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
 
встановив:
 
            В жовтні 2019 року ТОВ "Трейдом-Сервіс" звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 112457,06 грн. заборгованості за Договором №ТС-022/13М від 01 липня 2007 року; 31974,97 грн. пені за період з 01 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року; 10404,56 грн. інфляційних втрат за період з 01 червня 2017 року по 30 вересня 2019 року; 4089,97 грн. 3% річних за період з 01 червня 2017 року по 30 вересня 2019 року.
 
            Вимоги обґрунтовує тим, що 01 липня 2007 року між сторонами укладено Договором №ТС-022/13М від 01 липня 2007 року про надання послуг та додаток №1 з переліком послуг та їх вартістю.
 
Згідно пункту 2.2. Додатку №1 визначено загальні послуги, що надаються:
2.2.1.      щомісячні лабораторні дослідження якості питної води з наданням копії акту Споживачу, за його письмової вимоги;
2.2.2.      освітлення вулиць;
2.2.3.      утримання місць загального користування за забезпечення санітарного стану;
2.2.4.      утримання доріг та пропускних пунктів в задовільному стані;
2.2.5.      забезпечення вивозу сміття;
2.2.6.      обслуговування системи резервного енергопостачання для безперебійного водопостачання та функціонування водовідведення, освітлення території;
2.2.7.      надання поточних даних про обсяг спожитих Споживачем електроенергії, стоків води;
2.2.8.      щомісячне надання Споживачу рахунків на оплату за експлуатаційне та комунальне обслуговування, спожиті енергію, стоки, воду;
2.2.9.      ведення обліку по здійсненим Споживачем оплатам.
 
В Додатку №1 також визначено, що вартість загальних послуг становить 150 доларів США згідно курсу НБУ, встановленому на день здійснення оплати.
 
Відповідно до пункту 2.2. Договору сторони погодили, що оплата здійснюється в національній валюті України. Розмір оплати підлягає перерахунку у випадку зміни курсу долара США відносно курсу на дату укладення Договору, більше ніж на 10%, і здійснюється в сумі, еквівалентній сумі в доларах США, визначеній за офіційним курсом, встановленим НБУ на день здійснення розрахунків.
 
Посилаючись на порушення відповідачем умов договору за період з червня 2017 року по вересень 2019 року, товариство звернулось до суду із цим позовом та просить стягнути заборгованість за договором, пеню відповідно до пункту 4.1 договору та суми відповідно до статті 625 ЦК України.
 
   Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 13 березня 2020 року позовні вимоги задоволено, вирішено стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за загальні послуги у розмірі 112457,06 грн., пеню у розмірі 31974,97 грн., інфляційні витрати у розмірі 10404,56 грн., три відсотки річних 4089,97 грн., судові витрати у розмірі 2383,89 грн.
 
            Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити.
 
            В апеляційній скарзі посилається на те, що судом безпідставно не надано оцінки рішенням у справі №752/11036/16 щодо стягнення заборгованості з тих міркувань, що періоди заборгованості є різними. Вказує, що у справі №752/11036/16 позиція товариства будувалася на тому, що він не підписав нової угоди, а існуючий договір розірвано, надання послуг припинено. Також розглядалась справа №372/3553/17 про розірвання договору за позовом товариства.
 
            Справи розглядались в період з серпня 2016 року по 17 липня 2019 року та в цей період послуг за договором не надавалось, зокрема і на твердження самого товариства.
 
            Вказує, що в цій справі товариство стверджує про зворотне, тобто про надання послуг, але доказів цьому не надало. 
 
            Щодо умов договору про надання послуг з освітлення вулиць, утримання місць загального користування та доріг вказує, що на час укладання договору в смт. Козин на території розташування його домоволодіння та інших осіб, не було проведено розмежування між землями приватної власності громадян та землями загального користування. Рішенням Козинської селищної ради №20/7 від 04 жовтня 2016 року проведена переадресація та змінена адреса його домоволодіння на нову адресу: АДРЕСА_1 . Відтак вказує, що провулок Молодіжний є об`єктом благоустрою - територією загального користування комунальної власності, який належить територіальній громаді смт. Козин та утримання забезпечується її власником, тобто Козинською селищною радою.
 
Щодо нарахування пені зазначає, що право на неї у товариства виникає, якщо ним буде виконано пункт 2.5 договору, який передбачає обов`язок позивача направити рахунок. Ураховуючи, що рахунки за червень, липень 2017 року та інші періоди відправлено в серпні 2019 року, уважає нарахування пені безпідставним.
 
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "Трейдом-Сервіс" посилається на те, що доводами апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовуються, рішення є законним та обґрунтованим.
 
            Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.                      
            
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що договір між сторонами є чинним, відповідач не здійснив оплату за надані послуги відповідно до умов договору.
 
   Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться й одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються.
 
Згідно частини 1 статті  509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
 
            Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
 
             За змістом частини першої статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
 
З матеріалів справи убачається, що 01 липня 2007 року між ТОВ "ТРЕЙДОМ-СЕРВІС" та ОСОБА_1 , який є власником будинку за адресою: АДРЕСА_2 , укладено договір про надання послуг №ТС-022/13М із забезпечення умов отримання споживачем електричної енергії, забезпечення умов холодного водопостачання і водовідведення та інших загальних послуг із належного утримання будинку АДРЕСА_2 . Відповідно до пункту 1.1 Договору виконавець надає споживачу послуги, зазначені в додатку 1 даного Договору, а споживач своєчасно вносить плату за надані послуги в розмірі та згідно порядку, встановленому цим Договором.
 
Згідно із пунктом 2.1 договору розмір щомісячної плати, на момент укладання цього Договору, становить суму, зазначену в Додатку 1 до Даного Договору. Згідно пункту 2.2 Додатку 1 до Договору до загальних послуг, що надаються споживачу за Договором належать, зокрема: 
2.2.1 щомісячні лабораторні дослідження якості питної води з наданням копії акту споживачу, за його письмової вимоги; 
2.2.2 освітлення вулиць; 
2.2.3 утримання місць загального користування за забезпечення санітарного стану; 
2.2.4 утримання доріг та пропускних пунктів в задовільному стані; 
2.2.5 забезпечення вивозу сміття; 
2.2.6 обслуговування системи резервного енергопостачання для безперебійного водопостачання та функціонування водовідведення, освітлення території; 
2.2.7 надання поточних даних про обсяг спожитих споживачем електроенергії, стоків води; 
2.2.8 щомісячне надання споживачу рахунків на оплату за експлуатаційне та комунальне обслуговування, спожиті енергію, стоки, воду; 
2.2.9 ведення обліку по здійсненню споживачем оплат.
 
В Додатку 1 сторони встановили вартість загальних послуг в розмірі еквівалентному 150 доларів США згідно курсу НБУ, встановленому на день здійснення оплати.
 
Пунктом 4.1.1 договору передбачено, що за несвоєчасне внесення платежів за послуги споживач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, чинної в період, за який нараховується пеня, від суми оплати, яка прострочена, за кожний день прострочення, якщо виконавцем не порушені умови пункту 2.5 цього договору.
 
Пунктом 2.5 договору передбачено: Розрахунковий період оплати - один Місяць. Термін внесення платежів не пізніше 30 числа місяця наступного за місяцем, в якому надавались послуги. Рахунок та оплату послуг сплачується протягом 10 днів з моменту отримання рахунку споживачем або його уповноваженим представником.
 
Відповідно до даних розрахунку заборгованості загальна вартість нарахованих за період червень 2017 року по вересень 2019 року послуг становить 112457,06 грн.
 
Вимогою №40 від 05 серпня 2019 року, що отримана відповідачем 09 серпня 2019 року, останній повідомлений про необхідність сплати заборгованості за надані послуги в розмірі 97372,01 грн. за період з червня 2017 року по травень 2019 року включно. Додатком до вимог є рахунки-фактури за надані послуги за вказаний період.
 
Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач вказує на факт ненадання послуг, заборгованість по оплаті яких просить стягнути позивач.
 
На підтвердження своєї позиції відповідачем надано, зокрема, складений 08 серпня 2016 року за підписом ОСОБА_1 акт про припинення вивозу сміття. В акті міститься напис про відмову генерального директора та уповноваженого представника ТОВ "Трейдом-Сервіс" від підпису в акті, що засвідчено підписами двох свідків. Окрім того, надано складений 30 серпня 2016 року за підписом ОСОБА_1 акт про припинення водовідведення. В акті міститься напис про відмову генерального директора та уповноваженого представника ТОВ "Трейдом-Сервіс" від підпису в акті, що засвідчено підписами двох свідків. Також надано складений 31 серпня 2016 року за підписом ОСОБА_1   акт про припинення надання послуг. В акті міститься напис про відмову генерального директора та уповноваженого представника ТОВ "Трейдом-Сервіс" від підпису в акті, що засвідчено підписами двох свідків.
 
Колегія суддів зазначає, що зазначені акти стосуються періоду, який не охоплюється періодом звернення до суду, що починається з червня 2017 року, отже суд не убачає в цих актах доказового значення для справи.
 
Посилання відповідача в обґрунтування своєї позиції на обставини, установлені при розгляді Голосіївським районним судом міста Києва цивільної справи №752/11036/16 за позовом ТОВ "Трейдом-Сервіс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Трейдом-Сервіс" про відшкодування матеріальних збитків, колегією суддів відхиляються. Так, за наслідками розгляду справи позов ТОВ "Трейдом-Сервіс" задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за загальні послуги у розмірі 44549,05 грн., пеню у розмірі 10998 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 7002,24 грн. та 3% річних у розмірі 1673,04 грн.; частково задоволено зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 , стягнуто з ТОВ "Трейдом-Сервіс" 28200 грн. штрафу за припинення надання послуг. Проте вимоги товариства у цій справі стосувались періоду з листопада 2014 року по травень 2016 року, натомість у справі, що переглядається апеляційним судом, спірним є період з 01 червня 2017 року по 30 вересня 2019 року. Вимоги за зустрічним позовом стосувались послуг щодо постачання електричної енергії, постачання холодної води та водовідведення, що згідно із підставами позову у цій справі, що переглядається, є іншими платежами, питання заборгованості по яким не вирішуються.
 
Окрім того, в провадженні Обухівського районного суду Київської області знаходилась цивільна справа №372/3553/17 за позовом ТОВ "Трейдом-Сервіс" до ОСОБА_1 про розірвання договору про надання послуг. У задоволенні цього позову рішенням від 03 квітня 2019 року відмовлено, рішення набрало законної сили. Відповідно постанови Київського апеляційного суду від 12 червня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. При розгляді справи №372/3553/17 судом не встановлювались обставини фактичного ненадання послуг ОСОБА_1 , отже твердження відповідача про встановлення у цій справі факту ненадання товариством послуг є помилковим.
 
Також установлено, що в провадженні Голосіївського районного суду міста Києва знаходилась цивільна справа №752/16479/17 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Трейдом-Сервіс" про зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено зобов`язати ТОВ "Трейдом-Сервіс" відновити надання послуг з електропостачання та забезпечення водовідведення відповідно до Договору № ТС-022/13М від 01 липня 2007 року, стягнути з ТОВ "Трейдом-Сервіс" штраф в розмірі 40400 грн. 
 
Проте при розгляді справи №752/16479/17 суд ухвалив про стягнення з ТОВ "Трейдом-Сервіс" штрафу за припинення надання послуг з постачання електричної енергії та забезпечення умов водовідведення, мотивуючи тим, що ці послуги були припинені безпідставно та не відновлені з 11 січня 2017 року.
 
Поряд з цим, підставами позову у справі, що переглядається апеляційним судом, є заборгованість за загальними послугами (пункт 2.2 Додатку №1). Для послуг з отримання холодного водопостачання, водовідведення та отримання електропостачання визначено  власні тарифи у пунктах 3.1-3.3 окремо від загальних послуг, тариф для яких визначено у пункті 3.4, а саме еквівалент 150 доларів США. Отже при вирішення справи рішення №752/16479/17 не встановлено обставин, які містять доказову інформацію для вирішення цієї справи.
 
Також установлено, що 20 лютого 2020 року Голосіївським районним судом міста Києва у справі №752/26175/18 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Трейдом-Сервіс" про стягнення коштів ухвалено рішення, яким позовні вимоги задоволено, вирішено стягнути з ТОВ "Трейдом-Сервіс" штраф в розмірі 244500 грн.
 
Разом з тим, рішення, що переглядається апеляційним судом, ухвалено Обухівським районним судом Київської області 13 березня 2020 року, тобто станом на час постановлення цього рішення відповідно рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 лютого 2020 року не набуло законної сили, отже установлені цим рішенням обставини не могли враховуватись.
 
Матеріали справи не містять належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджувати факт ненадання послуг відповідачу в період з червня 2017 року по вересень 2019 року, щодо оплати яких виник спір у цій справі, відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за загальні послуги за Договором №ТС-022/13М від 01 липня 2007 року за період з червня 2017 року по вересень 2019 року в сумі 112457,06 грн. 
 
Доводи апеляційної скарги в частині вимог про оплату послуг за освітлення вулиць колегія суддів відхиляє, оскільки договір містить відповідну умову, яка є чинною.
 
Дані наданого скаржником листа Селищного голови Козинської селищної ради вих. №236 від 02 березня 2010 року про те, що селищною радою не укладалось будь-яких договорів оренди та не передавались у власність (постійне користування) ТОВ "Трейдом-Сервіс" та будь-якій іншій компанії землі загального користування в межах котеджного містечка "Сосновий Бір", не спростовують висновок суду про стягнення з відповідача заборгованості за загальні послуги відповідно до умов договору.
 
Щодо моменту нарахування пені, то колегія суддів зазначає, що відповідно до встановлених умов договору таке право виникає з факту направлення рахунку на оплату.
 
Пунктом 4.1.1 договору передбачено, що за несвоєчасне внесення платежів за послуги споживач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, чинної в період, за який нараховується пеня, від суми оплати, яка прострочена, за кожний день прострочення, якщо виконавцем не порушені умови пункту 2.5 цього договору.
 
Пунктом 2.5 договору визначено наступне : Розрахунковий період оплати - один Місяць. Термін внесення платежів не пізніше 30 числа місяця наступного за місяцем, в якому надавались послуги. Рахунок та оплату послуг сплачується протягом 10 днів з моменту отримання рахунку споживачем або його уповноваженим представником.
 
Позивачем надано копію Вимоги №40 від 05 серпня 2019 року, додатком до якої є рахунки-фактури за надані послуги за період з червня 2017 року по травень 2019 року. Відповідачем ця вимога з додатками отримана 09 серпня 2019 року.
 
Доказів направлення рахунків за період з червня 2019 року по вересень 2019 року позивачем не надано.
 
Отже  позивач не набув у передбачений договором спосіб права на стягнення пені, оскільки у відповідності до умов договору не направив своєчасно рахунку на оплату, чим порушив умови пункту 2.5 договору.
 
У зв`язку із цим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені.
 
Також суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду в частині стягнення інфляційних втрат, оскільки такі вимоги не ґрунтуються на законі з огляду на наступне.
 
Так, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
 
За змістом статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
 
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
 
Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.
 
В пункті 49 постанови від 27 листопада 2019 року у справі №340/385/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про правомірність нарахування на суму основної заборгованості індексу інфляції, оскільки позивач скористався своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання та пред`явив позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 31 травня 2015 року. Відтак, з цієї дати валютою заборгованості стала національна валюта України - гривня, тому нарахування індексу інфляції на таку заборгованість є правомірним". 
 
Відповідно до розрахунку інфляційних втрат у цій справі, ТОВ "Трейдом-Сервіс" визначивши несплачену суму в боргу в гривнях здійснило нарахування інфляції на сталі прострочені суми в гривні, що відповідає критеріям можливості для нарахування інфляційних втрат на суму боргу в гривні як еквіваленту зобов`язання в іноземній валюті.
 
Поряд з цим, суд апеляційної інстанції зазначає про таке.
 
 01 січня 2016 року набули чинності зміни до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", якими у частину 1 статті 4 внесено зміни згідно із Законом №911-VIII від 24 грудня 2015 року та її редакція викладена таким чином:
Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
 
До внесення змін поріг індексації був встановлений на рівні 101 відсотка.
 
Відповідно до даних розрахунку інфляції у спірний період, визначений законом поріг інфляції не перевищував 103 відсотків, відтак не підлягають задоволенню вимоги товариства про стягнення інфляційних втрат.
 
Підстав для відмови у стягненні 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України судом не установлено.
 
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
При зверненні до суду першої інстанції товариством понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 2383,89 грн.
 
За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено 3575,85 грн. судового збору.
 
   Судом апеляційної інстанції вирішено, що за наслідками вирішення справи підлягають задоволенню вимоги в розмірі 116547,03 грн., що становить 73,33% від ціни позову 158926,56 грн., відповідна апеляційна скарга задоволена в розмірі 26,67%.
 
Відтак, пропорційно розміру задоволених вимог позовної заяви, на користь товариства підлягає стягненню 1748,11 грн. у рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.
 
З товариства на користь відповідача пропорційно розміру задоволених вимог апеляційної скарги підлягає стягненню 953,68 грн. у рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
 
Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
 
З урахуванням наведеного, з відповідача на користь товариства підлягає стягненню 794,43 грн. у рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору, а рішення в частині стягнення судових витрат підлягає зміні.
 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
 
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 13 березня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальність "Трейдом-Сервіс" 31974,97 грн. пені за період з 01 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року та 10404,56 грн. інфляційних втрат за період з 01 червня 2017 року по 30 вересня 2019 року скасувати та ухвалити в цій частин нове судове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.
 
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 13 березня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальність "Трейдом-Сервіс" судових витрат змінити, зменшивши суму, що підлягає стягненню з 2383,89 грн. до 794,43 грн.
 
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови складено 15 липня 2020 року.

Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         А.М. Андрієнко

                                                                                  В.В. Соколова