ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5992/20 Справа № 213/2293/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 213/2293/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,
відповідачка -  ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2020 року, яке ухвалено суддею Поповим В.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 26 березня 2020 року, -
       
В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.
Позовна заява мотивована тим, що 30 липня 2018 року між банком та ОСОБА_1 був укладений договір б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 300,00 грн. на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 
Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у Заяві. 
Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі.
ОСОБА_1  взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, на вимоги про погашення заборгованості не реагувала, унаслідок чого, станом на 31 травня 2018 року, утворилась заборгованість у розмірі 31 596,78 грн., яка складається з: 1 198,84 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 24 917,14 грн. - нарахованих відсотків за користування кредитом, 3 500,00 грн. - нарахованої пені, а також штрафів, відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - фіксована частина, 1 480,80 грн. - процентна складова.
Посилаючись на викладене, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у сумі 31 596,78 грн. та судовий збір в розмірі 1762,00 грн.
Відповідачка ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із заявою про застосування до позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» наслідків пропуску позовної давності та відмови в задоволенні позовних вимог з цих підстав.
Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1  на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 198,84 грн. та 66,85 грн. витрат по сплаті судового збору.
У решті позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками та неустойкою, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права та неповне дослідження обставин справи. В іншій частині просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надано належні та допустимі докази по справі, в тому числі розрахунок заборгованості, з якого вбачається користування відповідачкою кредитним лімітом, що свідчить про згоду відповідачки з умовами кредиту. В установленому законом порядку кредитний договір не визнаний недійсним, позивачем доведений факт укладання з відповідачкою кредитного договору. Позивач зазначає, що сторонами було погоджено всі істотні умови договору, у тому числі й відсотки та неустойка, однак суд не надав цьому належної уваги та дійшов помилкового висновку щодо непогодження сторонами цих умов. 
При цьому, позивач наголошує на тому, що відповідачкою 30 липня 2011 року було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій було погоджено всі умови щодо нарахування відсотків та неустойки, у зв`язку з чим відмова суду першої інстанції в задоволенні позовних вимог в цій частині є безпідставною.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Книгницька Л.А., зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 30 липня 2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», укладено кредитний договір з ОСОБА_1 , згідно з умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 300,00 грн., шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.
У Заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця Заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість   ОСОБА_1   за вказаним кредитним договором, станом 31 травня 2018 року, становить на 31 596,78 грн. та складається з: 1 198,84 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 24 917,14 грн. - нарахованих відсотків за користування кредитом, 3 500,00 грн. - нарахованої пені, а також штрафів, відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - фіксована частина, 1 480,80 грн. - процентна складова.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідачка  ОСОБА_1  не виконувала умови договору в частині повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення на користь позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з відповідачки суми заборгованості за тілом кредиту, розмір якої останньою не оскаржується, а підстави для відмови в задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском позовної давності відсутні.
При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку, що   АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надано належних та допустимих доказів погодження  з позичальницею   ОСОБА_1 умов щодо розміру та порядку нарахування відсотків за користування кредитними коштами та неустойки за порушення строків виконання зобов`язань, а тому відмовив в задоволенні цих позовних вимог з підстав їх недоведеності та необґрунтованості.
Зважаючи на те, що позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в апеляційній скарзі просить суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні заборгованості за відсотками, пенею і штрафами та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у повному обсязі, та доводи апеляційної скарги зводяться саме до незгоди з висновками суду в частині відсутності правових підстав для стягнення відсотків за кредитним договором у визначеному позивачем розмірі, а також неустойки, колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за користування кредитом та неустойки за порушення строків виконання зобов`язань, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір між сторонами укладено шляхом підписання ОСОБА_1 . Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, згідно зі змістом якої остання погодилася, що вказана Заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 1055 ЦК України Кредитний договір укладається у письмовій формі.  Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України  публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).  Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634  цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договору приєднання розроблені ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», у теперішній час АТ КБ «ПРИВАТБАНК», вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.  У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України  неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.  Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.  Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.  Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі.
У заяві позичальника від 30 липня 2011 року відсотки за користування кредитними коштами та неустойка за порушення строків виконання зобов`язань не зазначені.
Разом з тим, позичальницею ОСОБА_1 30 липня 2011 року було підписано Довідку про Умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», згідно якої остання своїм підписом засвідчила ознайомлення та згоду з умовами використання даного типу кредитної картки, а саме про отримання кредиту з видачею кредитної картки у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування ним з пільговою процентною ставкою у розмірі 0,01% річних, за умови погашення заборгованості до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, та за базовою ставкою 2,5 % в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році), та визначенням строку внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, з визначенням їх розміру (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) в розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, зі сплатою пені за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі, який розраховується за наступною формулою: пеня = пеня 1 + пеня 2, де пеня 1 = базова відсоткова ставка по договору/30 - нараховується на кожен день прострочення кредиту, пеня 2 = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності заборгованості по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше, штрафів у розмірі 500,00 грн. + 5% від суми заборгованості по кредиту, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків, за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 120 днів (т. 1 а.с. 16).
Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. 
Договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому.
Відповідачка ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та фінансові умови надання кредитки «Універсальна, 50 днів пільгового періоду»,  якими погоджено тарифи банку, порядок та розмір нарахування процентів і неустойки за порушення виконання зобов`язань, тобто сторонами погоджено розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами та нарахування неустойки за порушення строків виконання зобов`язань, а висновок суду першої інстанції щодо відсутності такого погодження є помилковим та не ґрунтується на матеріалах справи.
Статтями 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений строк (термін), відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України.
Оскільки строк дії даного кредитного договору закінчився із закінченням строку дії кредитної картки - жовтень 2017 року (т. 1 а.с. 161, 214), то у банка відсутні підстави нараховувати відсотки за користування даним кредитом, а також інші передбачені договором платежі, у тому числі й неустойку за порушення строку виконання зобов`язань, починаючи з 01 листопада 2017 року.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що до стягнення із відповідачки на користь позивача підлягає заборгованість за відсотками та за неустойкою за прострочення виконання зобов`язань за договором, нарахована по 31 жовтня 2017 року включно, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та неустойки за порушення строків виконання зобов`язань після спливу визначеного договором строку кредитування припиняється.
Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.
Отже, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. З такою позицією погодився й Верховний Суд у своїй постанові по справі №775/7704/15 від 23.01.2018 року.
У заяві позичальника від 30 липня 2011 року зазначена процентна ставка у розмірі 2,5% на місяць, що становить 30,00% на рік,   та заборгованість відповідачки ОСОБА_1 по відсотках за користування кредитом за період з 30.07.2011 року по 29.08.2014 року, із застосуванням відсоткової ставки у розмірі 30,00% річних, за підрахунком позивача, складає  32,93 грн. (Графа розрахунку заборгованості «Загальна заборгованість за процентами (накопичувальним підсумком)»), і цей розмір відповідачкою не спростовано, ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції.
Разом з тим, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» проведено нарахування відсотків з використанням ставки 34,80% річних (2,9% на місяць) та 43,20% річних (3,6% на місяць), за період з 01.09.2014 року по 31.10.2017 року, що не відповідає погодженим сторонами умовам Договору.
Заборгованість відповідачки ОСОБА_1 по відсотках за користування кредитом, з урахуванням отриманих та сплачених нею сум, за період з 01.09.2014 року по 31.10.2017 року, із застосуванням відсоткової ставки у розмірі 2,5 % на місяць (що становить 30,00% на рік), складає 1 142,52 грн., відповідно до наступного розрахунку, проведеного колегією суддів:
вересень 2014 року - 2,5% на місяць становить 31,74 грн. (1269,69 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *2,5= 31,74 грн.);
жовтень 2014 року - 2,5% на місяць становить 30,88 грн. (1235,93 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *2,5= 30,88 грн.);
листопад 2014 року - 2,5% на місяць становить 29,18 грн. (1167,29 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *2,5= 29,18 грн.);
грудень 2014 року - 2,5% на місяць становить 31,74 грн. (1269,79 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *2,5= 31,74 грн.);
січень 2015 року - 2,5% на місяць становить 29,97 грн. (1198,84 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *2,5= 29,97 грн.);
лютий 2015 року - жовтень 2017 року заборгованість за тілом кредиту залишилася незмінною (1198,84 грн.), а тому щомісячний розмір відсотків за користування кредитними коштами за цей період становить 29,97 грн., який розраховано аналогічно до відсотків за січень 2015 року, а всього за цей період - 989,01 грн. (29,97 грн. х 33 місяці).
За відомостями, наданими суду АТ КБ «ПРИВАТБАНК», за період з 01.09.2014 року по 31.10.2017  року позичальницею ОСОБА_1 сплачено грошові кошти у розмірі 180,72 грн., які банком спрямовувалися на погашення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами (т. 1 а.с. 12-14 - Графа розрахунку заборгованості за кредитом «Погашені проценти»), а тому ця сума підлягає виключенню із розміру відсотків, які нараховано судом і до стягнення підлягає заборгованість у наступному розмірі: 1 142,52 грн. (нараховані відсотки) - 180,72 грн. (сплачені відсотки) = 961,80 грн. (заборгованість за відсотками).
Таким чином, заборгованість відповідачки ОСОБА_1 по відсотках за користування кредитом, з урахуванням отриманих та сплачених нею сум, за період з 30 липня 2011 року по 31 жовтня 2017 року, із застосуванням відсоткової ставки у розмірі 30,00% на рік, становить 994,73 грн. і ця сума підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.
Заборгованість відповідачки ОСОБА_1 по пені за прострочення виконання зобов`язань за Кредитним договором б/н від 30.07.2011 року, з урахуванням отриманих та сплачених нею сум, які зазначені у виписці по особовому рахунку, станом на 31 жовтня 2017 року, позивачем вірно розраховано за наступною формулою: пеня = пеня 1 + пеня 2, де пеня 1 = базова відсоткова ставка по договору/30 - нараховується на кожен день прострочення кредиту, пеня 2 = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності заборгованості по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше.
Оскільки, позивачем проведено нарахування пені у відповідності до умов погодженого сторонами Договору, і цей розрахунок відповідачкою не спростовано, колегія суддів дійшла висновку, що заборгованість за пенею за період з 30 липня 2011 року по 31 жовтня 2017 року становить 2 800,00 грн. (т.1 а.с. 12-14 - Графа розрахунку заборгованості за кредитом «Сума пені накопичувальним підсумком»).
Колегія суддів вважає неправомірним нарахування штрафу (фіксована частині) та штрафу (відсоткова складова), з огляду на наступне.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).
В даному випадку погодженими між сторонами умовами Кредитного договору б/н від 30.07.2011 року передбачено одночасне застосування двох видів неустойки - штрафу і пені за одне й те саме порушення, а саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Таким чином, колегія суддів вважає неправомірним застосування банком двох видів відповідальності за порушення умов кредитного договору пені та штрафу, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за нарахованими штрафними санкціями у вигляді штрафів у розмірі 500,00 грн. та 1 480,80 грн.
Слід зауважити, що вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив.
В суді першої інстанції відповідачкою ОСОБА_1 заявлено клопотання про застосування позовної давності.
Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Відповідно до статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.
Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.
Враховуючи те, що кредитним договором не встановлено обов`язку позичальника щомісячно вносити платіж з повернення суми кредиту у конкретно визначеному розмірі та не передбачено самостійної відповідальності за невиконання цього обов`язку, а строк погашення кредиту в повному обсязі у договорі визначено останнім днем місяця, зазначеного на картці (строку кредитування), то в такому випадку позовна давність обраховується з моменту закінчення строку дії кредитної картки.
Судом встановлено, що відповідачці надавалися кредитні картки «Універсальна» за № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , зі строком діє останньої з них до останнього дня жовтня 2017 року (т. 2 а.с. 161, 214).
Оскільки строк дії картки закінчився 31 жовтня 2017 року, а з позовом до суду банк звернувся 24 липня 2018 року, колегія суддів вважає, що трирічний строк на звернення з позовом не пропущено та підстави для відмови в задоволенні позовних вимог з цих підстав відсутні.
Разом з тим, за змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але, відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.
Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені. Тобто, перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.
У постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується.
Таким чином, з урахуванням заявленої позовної давності до вимог про стягнення пені та кінцевого строку кредитування, обґрунтованою є вимога позову в частині стягнення пені за період із 24 липня 2017 року (12 місяців перед зверненням банку до суду) по 31 жовтня 2017 року (кінцеву дату нарахування пені), що становить 400,00 грн. і саме ця сума пені підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає   частковому задоволенню, а рішення суду, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України,  скасуванню  в частині відмови в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками та пенею, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
У зв`язку з чим колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з ОСОБА_1   на користь   АТ КБ «ПРИВАТБАНК»   та збільшує цей розмірі з 66,85 грн. до 140,96 грн., тобто пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (1762,00 грн. (судовий збір сплачений за подання позовної заяви) х 8 % (задоволені позовні вимоги у відсотковому співвідношенні) = 140,96 грн.).
Також, колегія суддів стягує з ОСОБА_1 на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 121,58 грн., тобто пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги (2643,00 грн. (судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги) х 4,6% (задоволені вимоги апеляційної скарги у відсотковому співвідношенні).
Керуючись ст. ст.. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.
Рішення   Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк „ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками та неустойкою за Кредитним договором б/н від 30 липня 2011 року скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк „ПРИВАТБАНК" до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за    відсотками  та неустойкою за  Кредитним договором б/н від   30 липня 2011  року   - задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»  заборгованість за відсотками  за    Кредитним договором б/н від  30 липня 2011  року, за період з 30 липня 2011 року по 31 жовтня 2017 року,   в розмірі   994 (дев`ятсот дев`яносто чотири) гривні 73 (сімдесят три) копійки.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за пенею за Кредитним договором б/н від 30 липня 2011 року, за період з 24 липня 2017 року року по 31 жовтня 2017 року,  в розмірі 400 (чотириста) гривень 00 (нуль) копійок.
В задоволенні решти позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками та неустойкою - відмовити.
Рішення   Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2020 року в частині розміру судових витрат, стягнутих з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», змінити, збільшивши цей розмірі з 66,85 гривень до 140 (сто сорока) гривень 96 (дев`яносто шести) копійок.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судові витрати понесені на сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 121 (сто двадцять одна) гривня 58 (п`ятдесят вісім) колійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 05 серпня 2020 року.

Головуючий: 

Судді: