ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року                                                                                                     
м. Київ
 
справа № 521/11182/16-к
провадження № 51-1458 км 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого судді                               ОСОБА_1 ,
суддів                                              ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря 
судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                              ОСОБА_5 ,
захисника                               ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року стосовно 
                                                           ОСОБА_7 ,
                                                           ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця Республіки Азербайджан, який
проживає за адресою:  
АДРЕСА_1 , 
 
засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України,                             
 
ОСОБА_8 ,
                                                           ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
уродженця Республіки Азербайджан, який
проживає за адресою:  
АДРЕСА_2 , 
 
засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2019 року, залишеним без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року, засуджено:
 - ОСОБА_7 за вчинення злочинів, передбачених:
- ч. 2 ст. 186 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років;
- ч. 2 ст. 187 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією майна;
- на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією майна;
 
- ОСОБА_8 за вчинення злочинів, передбачених:
- ч. 1 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік;
- ч. 2 ст. 186 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років;
- ч. 2 ст. 187 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією майна;
- ч. 1 ст. 263 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;
- на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією майна.
ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за епізодом дій стосовно потерпілого ОСОБА_9 визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що обвинувачений вчинив вказане кримінальне правопорушення.
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за епізодом дій стосовно потерпілого ОСОБА_10 визнано невинуватими та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що обвинувачені вчинили вказане кримінальне правопорушення.
ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України, за епізодом дій стосовно потерпілого ОСОБА_11 визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що обвинувачений вчинив вказане кримінальне правопорушення.
ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за епізодом дій стосовно потерпілого ОСОБА_12 визнано невинуватим виключно в частині вчинення вказаного злочину у складі організованої групи, як організатора та виправдати у зв`язку з недоведеністю, що обвинувачений вчинив вказане кримінальне правопорушення, як організатор.
За вироком суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винуватими у тому, що вони вчинили злочини за таких обставин.
Так, 10 червня 2015 року приблизно о 23:30 ОСОБА_7 та дві невстановлені особи, за попередньою змовою між собою, знаходячись на вул. Фонтанська дорога, 30/32 в м. Одесі, вчинили розбійний напад на ОСОБА_13 , застосувавши до нього фізичне насильство та погрожуючи застосуванням ножа, й заволоділи його майном на загальну суму 20 000 грн.
Крім того, 04 липня  2015 року та 30 жовтня 2015 року ОСОБА_7 та невстановлені особи, за попередньою змовою між собою, повторно, вчинили відкрите викрадення чужого майна: на вул. Єкатерининська, 21 в м. Одесі, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, заволоділи майном ОСОБА_14 на загальну суму 1 500 грн; на вул. Запорізькій,15 в м. Одесі, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілих, заволоділи майном ОСОБА_15 та ОСОБА_16 на загальну суму відповідно 45 000 грн та 58 000 грн.
Крім того, ОСОБА_8 19 вересня 2015 року, знаходячись на пров. Чайковського, 18 у м. Одесі, таємно викрав у ОСОБА_9 мобільний телефон «M2Note» вартістю 4 799 грн, заподіявши потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму. 
Крім того, 04 грудня 2015 року приблизно о 04 год ОСОБА_8 та особа, стосовно якої матеріали виділені в окреме провадження, за попередньою змовою групою осіб, на АДРЕСА_3 , вчинили напад на ОСОБА_17 , застосувавши до нього насильство, небезпечне для його життя та здоров`я, й заволоділи його майном на загальну суму 2 100 грн.
Крім того, 13 грудня 2015 року приблизно в 00 год ОСОБА_8 та невстановлені особи, за попередньою змовою між собою, на вул. Воєнний узвіз, 6 в м. Одесі, повторно, відкрито, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, заволоділи майном ОСОБА_18 на загальну суму 4 600 грн.
Крім того, 17 грудня 2015 року в період часу з 00 год до 04 год 40 хв та 24 грудня 2015 року приблизно о 03 год 30 хв ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та невстановлені особи, за попередньою змовою між собою, повторно, відкрито, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілих, на вул. Дача Ковалевського, 117-А в м. Одесі заволоділи майном ОСОБА_19 на загальну суму 41 320 грн, ОСОБА_20 на загальну суму 300 грн, та на АДРЕСА_4 заволоділи майном ОСОБА_21 на загальну суму 4 000 грн і ОСОБА_22 на загальну суму 5 000 грн.
Крім того, 19 грудня 2015 року приблизно о 05 год ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та невстановлені особи, за попередньою змовою між собою, вчинили розбійний напад на ОСОБА_23 , застосувавши до потерпілого насильство, небезпечне для його життя та здоров`я, й заволоділи майном останнього на загальну суму 19 000 грн.
Крім того, ОСОБА_8 засуджено за вчинення розбійного нападу 27 грудня 2015 року на потерпілого ОСОБА_12 за попередньою змовою групою осіб.
Крім того, у невстановлений слідством час та місці, ОСОБА_8 незаконно придбав самозарядний гладкоствольний пістолет «STALKER-MOD» моделі «914-S» калібру 9 мм, який став незаконно носити та зберігати при собі, без передбаченого законом дозволу, та який був виявлений та вилучений 15 січня 2016 року біля будинку № 11-а на вул. Космонавтів у м. Одесі під час його особистого обшуку працівниками поліції.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що він 19 вересня 2015 року, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , знаходячись на пров. Чайковського, 18 у м. Одесі, повторно, таємно викрав у ОСОБА_9 мобільний телефон «M2Note» вартістю 4 799 грн, заподіявши потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму. 
Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що він 13 грудня 2015 року приблизно в 00 год, будучи лідером організованої групи, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , особою, стосовно якої матеріали виділені в окреме провадження та невстановленою особою, на вул. Воєнний узвіз, 6 в м. Одесі, діючи відповідно до  чітко розподілених ролей та заздалегідь узгодженого плану, повторно, відкрито, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, заволоділи майном ОСОБА_18 на загальну суму 4 600 грн.
Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що він 27 грудня 2015 року приблизно о 04 год, будучи лідером організованої групи, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , особою, стороно якої матеріали виділені в окреме провадження та невстановленою особою, на автобусній зупинці по вул. Генерала Петрова в м. Одесі, діючи відповідно до чітко розподілених ролей та заздалегідь узгодженого плану, вчинили напад на ОСОБА_12 , застосувавши до нього насильство, небезпечне для його життя та здоров`я, й заволоділи його майном на загальну суму 10 000 грн.
Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачувались у тому, що 05 грудня 2015 року ОСОБА_7 , будучи лідером організованої групи, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , особою, стосовно якої матеріали виділені в окреме провадження, та невстановленою особою, знаходячись на вул. Ланжеронівській в м. Одесі, діючи відповідно до чітко розподілених ролей та заздалегідь узгодженого плану, вчинили розбійний напад на ОСОБА_10 , застосувавши насильство, небезпечне для життя і здоров`я, та заволоділи його майном на загальну суму 38 500 грн.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, які її подала
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали суду апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам засуджених внаслідок м`якості, та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано погодився з рішенням суду першої інстанції про недоведеність винуватості та виправдання: ОСОБА_7 у вчиненні ним злочинних дій стосовно потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_24 , ОСОБА_12 ; ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у вчиненні ними злочинних дій стосовно ОСОБА_10 , оскільки матеріали кримінального провадження містять достатньо доказів їхньої винуватості за даними епізодами. Посилається також на те, що суд апеляційної інстанції безпідставно виключив із обвинувачення кваліфікуючу ознаку – вчинення злочину в складі організованої групи, що призвело до призначення  ОСОБА_7 і ОСОБА_8 необґрунтовано м`якого покарання. Крім того, стверджує, що суд апеляційної інстанції, залишаючи без задоволення його апеляційну скаргу, належним чином не перевірив та не спростував її доводів, постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
Позиція учасників судового провадження
Прокурор підтримав касаційну скаргу, просив її задовольнити, скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Захисник заперечив проти касаційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення – без зміни.
Мотиви Суду
Положеннями ст. 433 КПК України передбачено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. 
Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону згідно зі ст. 412 КПК України є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Ухвала апеляційного суду - це рішення вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, що перевіряється в апеляційному порядку та повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції, тобто бути законною і обґрунтованою.
За змістом ч. 2 ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Тобто в ухвалі слід проаналізувати всі доводи, зазначені в апеляційній скарзі, зіставити їх з наявними у справі доказами, та дати на кожен із них вичерпну відповідь.
Цих вимог закону суд апеляційної інстанції під час апеляційного провадження не дотримався.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, прокурор, не погоджуючись із вироком суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій указував на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинуваченим внаслідок м`якості, просив скасувати оскаржуване судове рішення і ухвалити новий вирок.
Прокурор свої вимоги обґрунтовував тим, що суд першої інстанції в достатній мірі не взяв до уваги усіх доказів сторони обвинувачення та безпідставно виключив із обвинувачення кваліфікуючу ознаку – вчинення злочину в складі організованої групи та виправдав ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у вчиненні злочинних дій стосовно потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , що призвело до призначення обвинуваченим необґрунтовано м`якого покарання.
Однак суд апеляційної інстанції належним чином вищезазначених доводів апеляційної скарги прокурора не перевірив, не навів переконливих мотивів для їхнього спростування та не зазначив підстави, через які залишив їх без задоволення.
Зокрема, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про недоведеність того, що розбійний напад на ОСОБА_10 вчинили саме ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , врахувавши показання потерпілого та відеозапис події злочину.
Проте суд апеляційної інстанції не проаналізував протокол огляду місця події від 27 грудня 2015 року, зі змісту якого вбачається, що в кв. АДРЕСА_5 , якою періодично користувалися ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , серед інших речей, визнаних надалі речовими доказами в даному кримінальному провадженні, була виявлена банківська картка «Укргазбанк» №  НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_25 .
За заявою потерпілого, саме ця банківська картка знаходилась у сумці разом з іншими речами та була викрадена у нього під час розбійного нападу 05 грудня 2015 року.
Прокурор у своїй апеляційній скарзі звертав увагу на наявність такого доказу й суперечливість висновків суду першої інстанції в цій частині.
Попри це, суд апеляційної інстанції такі доводи прокурора взагалі не перевірив і не дав на них жодної відповіді.
Водночас, суд апеляційної інстанції, спростовуючи доводи сторони захисту, зазначив про дотримання вимог кримінального процесуального закону під час проведення огляду квартири АДРЕСА_5 та правомірне визнання допустимими його результатів судом першої інстанції.
Крім того, суд апеляційної інстанції не навів переконливого обґрунтування своїх висновків про відсутність у діях ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кваліфікуючої ознаки – вчинення злочину в складі організованої групи, обмежившись лише цитуванням диспозиції ч. 3 ст. 28 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 23 грудня 2005 року «Про практику розгляду судами кримінальних справ про злочини, вчинені стійкими злочинними об`єднаннями», і констатацією того факту, що обвинувачені взагалі заперечили свою причетність до будь-якої злочинної групи.
Також, на думку колегії суддів, з ухвали не вбачається ретельної перевірки судом апеляційної інстанції й доводів апеляційної скарги прокурора про необґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині епізодів обвинувачення, пов`язаних із потерпілими ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_24 . В ухвалі мають місце лише загальні формулювання, без ґрунтовного аналізу зібраних доказів та представлених сторонами позицій.
Суд звертає увагу й на невідповідність ухвали суду апеляційної інстанції вимогам п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, за змістом яких має бути викладено формулювання обвинувачення, яке пред`явлено особі й визнане судом недоведеним.
Так, в ухвалі суд апеляційної інстанції не виклав формулювання обвинувачення, яке було пред`явлено ОСОБА_7 по епізодам стосовно потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_24 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_8 по епізоду стосовно потерпілого ОСОБА_10 , за яким їх виправдано.
Також, суд апеляційної інстанції не виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, стосовно ОСОБА_8 по епізоду з потерпілим ОСОБА_12 .
Наведене свідчить про те, що ухвала апеляційного суду стосовно  ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, а тому підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу, з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати викладене, ретельно перевірити усі доводи, наведені в апеляційних скаргах, й ухвалити законне та обґрунтоване рішення, належним чином умотивувавши свої висновки. 
Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд 
постановив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                            ОСОБА_2                                               ОСОБА_3