Ухвала
Іменем  України
24 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 766/24208/19
провадження № 61-4576ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 06 грудня 2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про встановлення факту, що має юридичне значення,
В С Т А Н О В И В :
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить встановити факт її належності до національності Німеччини, зазначивши, що встановлення такого юридичного факту їй необхідно для переїзду до цієї держави на постійне місце проживання.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 06 грудня 2019 року у відкритті провадження відмовлено.
Постановою Херсонського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 06 грудня 2019 року - без змін.
05 березня 2020 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подала до Верховного Суду  касаційну  скаргу  на  ухвалу  Херсонського  міського  суду  Херсонської  області  від 06 грудня 2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року в указаній вище справі, у якій посилаючись на порушення судами норм процесуального та матеріального права, просила скасувати рішення судів попередніх інстанцій про відмову у відкритті провадження у справі та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у цій частині.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. Зокрема, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових  чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
У частині першій статті 315 ЦПК України наведено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом. Хоча зі змісту частини другої цієї статті зазначених перелік не є вичерпним, проте у судовому порядку можуть бути встановленні тільки ті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб (якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення).
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності та правомірно відмовив у відкритті провадження у справі за заявою про встановлення факту національності.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 810/2732/18 зроблено висновок, що «Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах органів державної реєстрації актів цивільного стану відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Отже, національна належність особи є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу.
Аналогічну правову позицію Велика Палата Верховного Суду висловила, зокрема, в постанові від 29 травня 2019 року у справі № 398/4017/18.
Таким чином, у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності цей спір не підлягає розгляду не лише в порядку цивільного судочинства, а й у судовому порядку взагалі.
При цьому колегія суддів Верховного Суду не бере до уваги доводи заявника про необхідність врахування при розгляді його касаційної скарги висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 363/214/17-ц, оскільки у даній справі, встановлено інші фактичні обставини.
Отже, висновки суду першої та апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону та узгоджуються з нормами права, які судами правильно застосовані.
Із оскаржуваної ухвали суду першої інстанції та постанови апеляційного суду убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
У Х В А Л И В :
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1  на   ухвалу   Херсонського   міського   суду   Херсонської   області   від  06 грудня  2019  року  та  постанову  Херсонського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про встановлення факту, що має юридичне значення відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                                          Є. В. Петров
С. Ю. Мартєв
В. М. Сімоненко