Ухвала
Іменем України
 
11 серпня 2020 року
м. Київ
 
справа № 368/796/16-ц
провадження № 61-11728ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 18 червня 2020 року в справі за позовом Державної установи «Кагарлицька виправна колонія № 115» до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Гугл», про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2016 року Державна установа «Кагарлицька виправна колонія № 115» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Гугл», про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди.
 
Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 01 липня 2019 року позов задоволено частково. Визнано інформацію про Кагарлицьку виправну колонію управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київській області (№ 115), поширену 20 квітня 2016 року ОСОБА_1 через мережу інтернет, недостовірною та такою, що порушує особисте немайнове право на недоторканість ділової репутації. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Держаної установи «Кагарлицька виправна колонія № 115» 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди та 1 921 грн судових витрат.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 05 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 01 липня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. В задоволенні позову відмолено. Стягнуто з Держаної установи «Кагарлицька виправна колонія № 115» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі                      2 881,80 грн.
 
26 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Київського апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій просив поновити пропущений процесуальний строк для подання доказів надання послуг професійної правничої допомоги, залучити детальний опис робіт (надання послуг професійної правничої допомоги) до матеріалів справи та ухвалити на їх підставі додаткове рішення про стягнення з позивача на його користь таких витрат. 
 
Заява ОСОБА_1 мотивована тим, що його представники не були присутні в судовому засіданні апеляційного суду 05 березня 2020 року, у зв`язку з чим вищевказані документи до закінчення розгляду справи не надали. Копію постанови апеляційного суду від 05 березня 2020 року його представник отримав лише 24 березня 2020 року, у зв`язку з чим направив такі документи в п`ятиденний строк з часу отримання постанови апеляційного суду.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 червня 2020 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що постанова апеляційного суду по суті спору була ухвалена 05 березня 2020 року, а докази щодо розміру судових витрат на професійну правничу допомогу були направлені заявником до апеляційного суду лише 26 березня 2020 року, тобто після закінчення встановленого законом строку для їх подання. Водночас процесуальним законом не передбачено можливості поновлення строку для подання доказів розміру судових витрат. Крім того, у постанові Київського апеляційного суду від 05 березня 2020 року вже було вирішене питання щодо розподілу судових витрат. При цьому суд дав оцінку позиції відповідача стосовно витрат на професійну правничу допомогу, що виключає можливість повторного вирішення цього питання.
 
05 серпня 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 18 червня 2020 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу. 
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що його представники не були присутні в судовому засіданні апеляційного суду 05 березня 2020 року, у зв`язку з чим до закінчення розгляду справи не надали детального опису робіт (надання послуг професійної правничої допомоги). Хоча законом передбачений п`ятиденний строк з дня постановлення рішення у справі для подання доказів витрат на правничу допомогу, однак копію постанови апеляційного суду від 05 березня      2020 року його представник отримав лише 24 березня 2020 року, у зв`язку з чим направив такі документи в п`ятиденний строк з часу отримання постанови апеляційного суду. В січні 2020 року до апеляційного суду було подано попередній розрахунок витрат на правничу допомогу, в якому міститься повідомлення про намір в подальшому подати докази на підтвердження таких витрат. Таким чином, наявні усі підстави для розгляду поданих документів та стягнення таких витрат з позивача шляхом постановлення додаткового рішення у справі. На підтвердження правильності своїх доводів заявник навів постанову Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 760/18966/15-ц, якою було задоволено касаційну скаргу, скасовано ухвалу апеляційного суду про відмову ухвалити додаткове рішення і передано справу на новий апеляційний розгляд для вирішення питання розподілу судових витрат.
 
Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
 
Частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
 
Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (частина перша статті 134 ЦПК України).
 
Згідно з частинами першою, третьою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
 
Відповідно до частин першої, другої, восьмої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
 
Згідно з частиною першою статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. 
 
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, Київський апеляційний суд в постанові від 05 березня 2020  року зазначив, що у процесі апеляційного перегляду справи особою, яка подала апеляційну скаргу, було скеровано до суду розрахунок витрат на правову допомогу. В той же час зазначені витрати не можуть бути стягнуті на користь відповідача, оскільки на їх підтвердження стороною надано загальний договір про надання юридичних послуг, додаток до договору, в якому встановлена вартість таких юридичних послуг, копія квитанції про сплату та акт про прийняття-передачу наданої правової допомоги. При цьому самого розрахунку, з якого можна було б встановити, які саме юридичні послуги фактично були отримані відповідачем, з чого складається заявлена сума витрат на правову допомогу та яким чином вони були нараховані, до суду подано не було. Крім того, згідно з актом про прийняття-передачу наданої правової допомоги, адвокатом об`єднання «Джастіфай» серед іншого була обчислена вартість участі представника в одному судовому засіданні апеляційної інстанції. Однак, представники адвокатського об`єднання після 23 січня 2020 року (дата укладання договору) участі в судових засіданнях у справі не брали. Все це обумовлює неможливість прийняття зазначеного акта як належного доказу у справі з огляду на недостовірність викладеної в ньому інформації. Наведене дає підстави для висновку про відсутність підстав для стягнення таких коштів як судових витрат. Про відсутність таких підстав зазначав і представник позивача в ході апеляційного розгляду справи.           
 
В порушення частини восьмої статті 141 ЦПК України детальний опис робіт (надання послуг професійної правничої допомоги) було подано заявником до апеляційного суду 26 березня 2020 року, тобто через 21 день після ухвалення постанови Київського апеляційного суду від 05 березня 2020 року.
 
Крім того, за змістом пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення щодо розподілу судових витрат лише у разі, якщо судом таке питання не було вирішено. 
 
Встановивши, що ОСОБА_1 в установлений законом строк не подав до апеляційного суду доказів щодо розміру судових витрат на професійну правничу допомогу і питання про розподіл таких витрат вже було вирішене судом при ухваленні судового рішення по суті спору, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для ухвалення додаткового рішення для вирішення питання про судові витрати і обґрунтовано відмовив в задоволенні заяви ОСОБА_1 .
 
Доводи заявника про те, що його представники не були присутні в судовому засіданні апеляційного суду 05 березня 2020 року, у зв`язку з чим до закінчення розгляду справи не надали детального опису робіт (надання послуг професійної правничої допомоги), не заслуговують на увагу, оскільки ЦПК України не зобов`язує сторін подавати такі докази на останньому судовому засіданні. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Касаційна скарга заявника не містить обґрунтування неможливості подання цих доказів протягом строку, встановленого процесуальним законодавством.
 
Посилання заявника на постанову Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 760/18966/15-ц, є безпідставним, оскільки у вказаній справі були встановлені обставини, які не є подібними до обставин, встановлених судом в цій справі, а тому викладені в них висновки не підлягають беззастережному застосуванню в цій справі. Так, у справі № 760/18966/15-ц було встановлено, що у поданому представником позивача відзиві на апеляційну скаргу було заявлено клопотання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. Професійна правнича допомога адвоката полягала у вивченні та правовому аналізі апеляційної скарги, підготовки відзиву на апеляційну скаргу та здійснення представництва інтересів позивача в суді. Разом з відзивом на апеляційну скаргу суду було надано копію договору про надання професійної правничої допомоги від 15 січня 2018 року № 15/01 із заявою № 1 та розрахунком гонорару, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Погребняка Д. Є. № 1803, копію квитанції  від 17 січня 2018 року № 3 на 3 000 грн, тобто документи, які підтверджують понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом апеляційної скарги. На відміну від цієї справи у справі № 760/18966/15-ц докази понесення судових витрат були подані стороною до суду протягом  строку, визначеного законом.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Із змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень. Тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).
 
Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів.
 
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 18 червня 2020 року в справі за позовом Державної установи «Кагарлицька виправна колонія № 115» до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Гугл», про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук	
 	 	
 	С. О. Карпенко	
 	 	
 	М. Ю. Тітов