ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року 
м. Київ
справа №688/1123/17
адміністративне провадження №К/9901/12679/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Коваленко Н.В., судді Шарапи В.М., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 
до Шепетівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на додаткову постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2020 року (прийняту у складі головуючого судді Білої Л.М., суддів Гонтарука В.М., Граб Л.С.), 
В С Т А Н О В И В :
У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, в якому просив:
зобов`язати відповідача провести перерахунок пенсії без врахування заробітної плати за період з 1 липня 2000 року по 30 листопада 2005 року;
включити до загального страхового стажу період з 1 липня 2000 року по 30 листопада 2005 року для визначення коефіцієнта стажу;
стягнути з відповідача на його користь моральну та матеріальну шкоду в розмірі 50   000 грн.
Постановою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 8 серпня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року скасовано постанову Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області та прийнято нову постанову про часткове задоволення позову ОСОБА_1 . Зокрема, апеляційним судом було ухвалено зобов`язати Шепетівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Хмельницької області зарахувати до загального страхового стажу роботи позивача період з 1 липня 2000 року по 30 листопада 2005 року та провести перерахунок його пенсії без врахування заробітної плати за вказаний період. В задоволенні іншої частини адміністративного позову відмовлено.
15 листопада 2018 року позивач звернувся до суду з клопотанням про ухвалення додаткового судового рішення у справі щодо повернення сплаченого судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги по вказаній справі. Також, заявником ставилось питання про роз`яснення резолютивної частини постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року.
Додатковою постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2020 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення задоволено частково, а саме, стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Шепетівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 672 (шістсот сімдесят дві) грн. В решті в задоволенні заяви відмовлено.
Приймаючи додаткову постанову про часткове задоволення заяви, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 до органу Пенсійного фонду України задоволено частково, то судові витрати підлягають стягненню на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, а саме в сумі 672 грн.
В частині ж розгляду питання про роз`яснення резолютивної частини постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року у даній справі, то суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заява позивача задоволенню не підлягає, оскільки заявником не наведено достатніх та обґрунтованих доводів, які б засвідчили, що текст резолютивної частини постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року містить певні незрозумілості або ж неточності. Також суд апеляційної інстанції зазначив, що в даному випадку, жодних підстав для двоякого трактування висновків апеляційного суду стосовно правовідносин, що були предметом розгляду в межах справи №688/1123/17, в резолютивній частині судом не встановлено. 
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги
Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, позивач звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду, із змісту якої вбачається, що скаржник просить скасувати додаткову постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2020 року та прийняти нове рішення, яким здійснити розподіл судових витрат за результатами перегляду справи в судах першої та апеляційної інстанції; роз`яснити резолютивну частину постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року у даній справі; стягнути з відповідача на його користь моральну та матеріальну шкоду в розмірі 50 000 грн.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до частини першої статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. У зв`язку із тим, що судом апеляційної інстанції фактично позов задоволено повністю, а тому, на думку позивача, судові витрати повинні бути відшкодовані на його користь у повному обсязі.
З приводу вимоги до суду касаційної інстанції щодо роз`яснення резолютивної частини постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року, то скаржник обґрунтовує її тим, що в результаті обману зі сторони органу Пенсійного фонду постанова Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року у даній справі була виконана неналежним чином.
З приводу вимоги до суду касаційної інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної та матеріальної шкоди в розмірі 50   000 грн, то скаржник обґрунтовує її тим, що в задоволенні зазначеної вимоги йому було відмовлено безпідставно.
Позиція інших учасників справи
7 вересня 2020 року до суду надійшов відзив відповідача на касаційну скаргу позивача, в якому зазначається, що рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з правильним застосуванням норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.
Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи
Касаційна скарга надійшла до суду 12 травня 2020 року.
Ухвалою Верховного Суду від 14 серпня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі №688/1123/17, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати відзив на касаційну скаргу.
Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2020 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 14 вересня 2020 року.
При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи клопотань заявлено не було.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
Оцінка висновків суду апеляційної інстанції та доводів учасників справи
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам процесуального закону додаткова постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2020 року відповідає, а викладені в касаційній скарзі доводи скаржника є неприйнятні з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої, третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Згідно із частиною шостою статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
З аналізу зазначених вище норм вбачається, що у разі часткового задоволення позову, суд який змінив судове рішення або прийняв нове рішення стягує із сторін судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Так, з матеріалів справи вбачається, що за подання адміністративного позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 640 грн, що підтверджено квитанцією від 26 квітня 2017 року №32, та за подання апеляційної скарги на рішення суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 704 грн, що підтверджено квитанцією від 11 вересня 2017 року №8.
Також із постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року вбачається, що цим судом скасовано постанову Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області та прийнято нову постанову про часткове задоволення позову ОСОБА_1 . Зокрема, апеляційним судом було ухвалено зобов`язати Шепетівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Хмельницької області зарахувати до загального страхового стажу роботи позивача період з 1 липня 2000 року по 30 листопада 2005 року та провести перерахунок його пенсії без врахування заробітної плати за вказаний період. В задоволенні іншої частини адміністративного позову відмовлено. 
Враховуючи часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції, приймаючи додаткову постанову від 5 березня 2020 року здійснив перерозподіл судових витрат із дотриманням положень частини першої, шостої статті 139 КАС України та стягнув на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а доводи касаційної скарги щодо повного задоволення позову спростовуються наявними матеріалами справи, а саме постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року.
З приводу вимоги до суду касаційної інстанції щодо роз`яснення резолютивної частини постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року, то Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 254 КАС України за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.
З аналізу зазначеної вище норми вбачається, що судове рішення може бути роз`яснене тільки тим судом, який його прийняв, а тому вимоги позивача про роз`яснення Верховним Судом  резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції задоволенню не підлягають.
При цьому, Верховний Суд звертає увагу на те, що позивач скористався свої правом та звертався до суду апеляційної інстанції із заявою щодо роз`яснення резолютивної частини Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року, в задоволенні якої йому було відмовлено судовим рішенням від 5 березня 2020 року у зв`язку із необґрунтованістю заяви, і позивачем не оскаржувалося вказане рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у роз`ясненні судового рішення.
З приводу вимоги до суду касаційної інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної та матеріальної шкоди в розмірі 50 000 грн, то зазначена вимога також задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.
Так, звертаючись у квітні 2017 року до суду з позовом до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області позивач просив, зокрема, стягнути з відповідача на його користь моральну та матеріальну шкоду в розмірі 50 000 грн.
Відповідно до статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення.
Водночас вимога про стягнення з відповідача на користь позивача моральної та матеріальної шкоди в розмірі 50 000 грн розглядалася судами першої та апеляційної інстанцій, та в задоволенні якої було відмовлено, про що свідчать як постанова Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 8 серпня 2017 року, так і постанова Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року (залишена без змін постановою Верховного Суду від 31 січня 2020 року).
Суд звертає увагу на те, що подаючи заяву про ухвалення додаткового судового рішення, позивач не звертався щодо нерозгляду вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної та матеріальної шкоди. При цьому, предметом касаційного перегляду є саме додаткова постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2020 року, а не постанови Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 8 серпня 2017 року чи Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року. 
Згідно з частин першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Касаційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведені висновки судів. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки апеляційного суду та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
У відповідності до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
З урахуванням вищезазначеного колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд апеляційної інстанції ухвалив судове рішення, не допустивши порушень норм процесуального права, тому касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Додаткову постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач                                                                       Я.О. Берназюк 
Судді:                                                                                          Н.В. Коваленко
                                                                                          В.М. Шарапа