КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 № 33/824/1889/2020                                                            Постанова винесена суддею Ясельським А.М.
 Категорія: ч. 2 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
            12 червня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Павленко О.П., за участю ОСОБА_1 та захисника Дубовика О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника в справі про адміністративне правопорушення стосовно
            ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
            на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 13 квітня 2020 року   
 
                                                             в с т а н о в и в:
 
            Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 13 квітня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить            20 400 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.
 
Як встановив суддя місцевого суду в постанові, ОСОБА_1 18 лютого 2020 року приблизно о 23 год. 00 хв., в АДРЕСА_1, керував автомобілем «Деу», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає дійсності. Від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків. Дане правопорушення вчинив повторно протягом року. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України.
 
В апеляційній скарзі захисник Дубовик О.В., посилаючись на незаконність та необґрунтованість прийнятого судом рішення, просить його скасувати та закрити провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на те, що суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, є особа, яка керує транспортним засобом, проте в матеріалах справи немає жодних доказів, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 автомобілем, тому його відмова від огляду на стан сп`яніння не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.  
Як зазначає захисник, 18 лютого 2020 року приблизно о 22 год. 50 хв. ОСОБА_1 вийшов на вулицю, щоб забрати речі з автомобіля. Для зручності він відкрив водійські двері, присів на місце водія та в цей час поряд з його автомобілем зупинився автомобіль поліції. Поліцейський звернувся до ОСОБА_1 та висунув вимогу надати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу і посвідчення водія, обґрунтувавши її тим, що ймовірно цей автомобіль перебуває в розшуку. Далі поліцейський запропонував ОСОБА_1 пройти тест на алкоголь, але така вимога була незаконною, бо ОСОБА_1 не керував автомобілем, про що повідомив поліцейським та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння. Поліцейські затримали ОСОБА_1 , доставили до відділу поліції, де знову запропонували пройти огляд на стан сп`яніння, але ОСОБА_1 відмовився з аналогічної підстави та щодо нього поліцейський склав протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП. Такі обставини ОСОБА_1 повідомив і в суді,  не спростовуються вони доказами у справі, однак не знайшли належної оцінки в судовому рішенні. 
Крім того, за позицією захисника, суд обґрунтував свої висновки недопустимими доказами. Зокрема, протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам закону, оскільки суть правопорушення в ньому належним чином не сформульована,  посилання на повторне вчинення протягом року правопорушення за ст. 130 КупАП відсутнє; письмові пояснення свідка ОСОБА_2 не можуть вважатись доказом, оскільки останній до 22 жовтня 2018 року працював на посаді інспектора роти № 2 батальйону № 4 полку № 2 УПП в м. Києві ДПП; довідка про визначення повторності порушень ПДР України не підписана посадовою особою; постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 15 березня 2019 року з Єдиного державного реєстру судових рішеньне засвідчена підписом судді та печаткою суду; відеозапис з нагрудної відеокамери поліцейського не підтверджує факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
За твердженням захисника, суд також допустив неповноту з`ясування фактичних обставин справи та порушив процесуальні права ОСОБА_1 . Так, суд задовольнив клопотання сторони захисту про допит свідка ОСОБА_3 , після проголошеної перерви справа була знята з розгляду у зв`язку з карантином, проте, не повідомляючи ОСОБА_1 , захисника та свідка про день та час наступного судового засідання, суд, не маючи підтвердження щодо своєчасного сповіщення учасників справи про день та час засідання, розглянув справу у відсутність ОСОБА_1 та захисника.
    
Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
 
У відповідності до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. 
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
В силу ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку відповідним органом встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для вирішення справи. 
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Отже, з огляду на положення ст.ст. 251, 252 КУпАП суддя в постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам у їх сукупності. 
 
Крім того, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність спеціального суб`єкта - водія транспортного засобу настає, зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, утворює склад адміністративного правопорушення,передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП. 
За змістом п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідно до п. 1.10 ПДР України, водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Отже, необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, зокрема за порушення вимог п.п. 2.5, 2.9(а) ПДР України, є керування особою транспортним засобом і встановлення вказаного факту є обов`язковим при розгляді справи про адміністративне правопорушення.
 
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що суддя місцевого суду, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України вищевказаних вимог процесуального закону не дотримав, а його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого  ч. 2 ст. 130 КУпАП, не ґрунтується на доказах у справі та положеннях законодавства. 
 
            Як убачається з матеріалів справи, 18 лютого 2020 року стосовно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП, в якому вказано, що 18 лютого 2019 року о 23 годині ОСОБА_1 керував автомобілем «Деу», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає дійсності. Від проходження огляду на стан сп`яніння в  установленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 2 ст. 130 КУпАП.
            Безпосередньо в протоколі ОСОБА_1 , заперечуючи факт керування транспортним засобом, зазначив, що коли забирав речі з автомобіля, до нього підійшли поліцейські та повідомили, що автомобіль у розшуку, але документи з цього приводу не надали. Вимагали він нього пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, але він відмовився, бо автомобілем не керував (а.с. 1).
            До протоколу поліцейським були долучені: пояснення свідків, протокол про адміністративне затримання, довідка про визначення повторності порушення ПДР, копія постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 15 березня 2019 року з Єдиного державного реєстру судових рішень, а також відеозапис з нагрудного відеореєстратора поліцейського.
            Однак, долучені до протоколу документи та відеозапис не містять об`єктивних даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 , за обставин,викладених у протоколі, керував транспортним засобом, а його заперечення в суді першої інстанції з приводу безпідставної вимоги поліцейського про проходження огляду на стан сп`яніння за правилами                                    ст. 266 КУпАП, нічим не спростовані. При цьому заслуговують на увагу доводи захисника про неповноту з`ясування судом фактичних обставин справи, що виразилося,в тому числі й у тому, що суд задовольнив клопотання сторони захисту щодо допиту в суді свідка  ОСОБА_3 , проте вказаного свідка не допитав та остаточне рішення в справі прийняв без участі ОСОБА_1 та захисника.
            В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що 18 лютого 2020 року  близько 20 год. чоловік сестри привіз його додому, залишив автомобіль «Деу», державний номерний знак НОМЕР_1 ,поряд з будинком, де він ( ОСОБА_1 ) проживає, ключі від автомобіля також залишив у нього, щоб наступного дня він передав їх батьку. Близько 23 год. він вийшов на вулицю, зустрів біля під`їзду сусіда, з яким поговорив, після чого пішов до автомобіля, щоб забрати із салону особисті речі. В цей час під`їхали працівники поліції, звинуватили його в тому, що він керував автомобілем по вул. Підлісна в м. Києві та порушив ПДР України, далі сказали, що начебто автомобіль перебуває у розшуку. Він повідомив поліцейським, що автомобілем не керував, автомобіль припаркований у дворі будинку близько 20 год., але  поліцейський став наполягати, щоб він пройшов огляд на стан сп`яніння. Від огляду він відмовився, оскільки транспортним засобом не керував. Його затримали, доставили до відділу поліції, де знову поліцейський запропонував пройти огляд на стан сп`яніння, від чого він відмовився. В протоколі про адміністративне правопорушення вказав підстави незгоди з діями поліцейських.
   
Допитаний в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_3 пояснив, що 18 лютого 2020 року близько 23 год. він разом із товаришем перебували біля під`їзду будинку АДРЕСА_1 . З будинку вийшов ОСОБА_1 , покурив з ними, вони про щось по-сусідськи поговорили, він пішов у власних справах, а ОСОБА_1 направився  до автомобіля «Деу Ланос», яким зазвичай керує чоловік сестри ОСОБА_1 , а проживає останній у сусідньому під`їзді. Працівників поліції він (свідок) біля будинку або біля автомобіля не бачив.
 
Показання свідка фактично підтверджують позицію ОСОБА_1 про те, що о 23 год. 18 лютого 2020 року транспортним засобом він не керував, перебував поряд з автомобілем з метою забрати із салону власні речі, отже вимога поліцейського про проходження огляду на стан сп`яніння була безпідставною. При цьому інші докази у справі також не спростовують указаних тверджень.  
Зокрема, долученим працівником поліції відеозаписом не зафіксовано руху автомобіля «Деу», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Із цього ж відеозапису слідує, що коли до ОСОБА_1 звернулися поліцейські, останній  перебував поряд з автомобілем та  звинувачення працівників поліції у керуванні автомобілем категорично заперечував.
Поліцейський Білоус С.М. , який складав протокол про адміністративне правопорушення, у судове засідання за викликом не прибув, про причини неприбуття не повідомив, і забезпечити його явку з урахуванням особливостей провадження в справі про адміністративне правопорушення суд позбавлений можливості.
Разом із цим, виключно дані протоколу щодо події правопорушення, які не ґрунтуються на інших доказах у справі, не можуть були покладені в основу висновку про доведеність вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення. 
 
Таким чином, доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та судовому рішенні, нічим не спростовані. Отже, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суддею місцевого суду не було дотримано вимог, передбачених                ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого судового рішення.
 
            Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
            Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
 З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, враховуючи, що в справі відсутні докази, які б поза розумним сумнівом доводили факт керування                               ОСОБА_1  транспортним засобом та вину у невиконанні ним, як спеціальним суб`єктом - водієм транспортного засобу, вимог п. 2.5 ПДР України, а згідно зі                                                    ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, а тому постанова судді Святошинського районного суду м. Києва від 13 квітня 2020 року підлягає скасуванню з прийняттям рішення про закриття провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
 
Таким чином, апеляційна скарга захисника Дубовика О.В. підлягає задоволенню.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, суддя, 
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу захисника Дубовика Олега Віталійовича задовольнити.
            Постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 13 квітня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на  3 роки та стягнуто судовий збір - скасувати, а провадження в справі щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого  ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду                                              О.П. Павленко