Апеляційне провадження № 22-ц/824/5689/2020               

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
29 липня 2020 року                                                                                    м. Київ
Унікальний номер справи 753/18555/19
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Саліхова В.В.,  за участю секретаря  судового засідання Кузнєцової В.В.,
сторони справи:
позивач -                               ОСОБА_1 ,
відповідачі:                           ОСОБА_2 ,
                                               ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану її представником ОСОБА_4 ,
на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 2 жовтня 2019 року, постановлену  в приміщенні  суду під головуванням судді Сирбул О.Ф., -

В С Т А Н О В И В:
 
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу недійсним.
Одночасно з подачею позову ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив забезпечити зазначений вище позов шляхом накладення арешту на автомобіль марки «Vоlkswagen» моделі «Touareg», що перебуває у володінні ОСОБА_3 . 
Вимоги заяви обґрунтовував тим, що на підставі підробленої довіреності від його імені належний йому автомобіль «Volkswagen», який є предметом спору, у період 2017 року тричі був перепроданий та на дату звернення до суду з позовом зареєстрований на праві власності за відповідачем   ОСОБА_3 . Вказує, що згоди на продаж належного йому автомобіля не надав та за вказаним фактом СВ Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві розпочато кримінальне провадження за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України. 
Вважає, що відповідачем ОСОБА_3 можуть вживатися заходи для подальшого відчуження спірного автомобіля, а отже є підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову, може зробити неможливим або утруднити виконання рішення.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 2 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задоволено, накладено арешт на автомобіль марки «Vоlkswagen» моделі «Touareg», номер кузову   НОМЕР_1 , що перебуває у володінні ОСОБА_3 . 
Не погодившись з  вказаною ухвалою суду, ОСОБА_3 через свого представника подала апеляційну скаргу та, вказуючи на  порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та  постановити нову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
На обґрунтування  доводів апеляційної скарги вказує, що ухвала суду була постановлена без її участі.
Судом в ухвалі не зазначено  мотивів, з яких суд дійшов висновку про те, що користування нею автомобілем породжує загрозу для виконання в майбутньому судового рішення.
Зазначає також про наявність кримінального провадження, в якому вона визнана потерпілою і вказує, що в рамках вказаного провадження неодноразово подавалися заяви про накладення арешту на автомобіль, у задоволенні яких було відмовлено. Це, на її думку свідчить про те, що вже тривалий період часу, за який майно перебуває у власності  
В судовому засіданні представник  позивача ОСОБА_5 заперечував проти доводів апеляційної скарги. Просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про розгляд справи повідомлені належно.
Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає  розгляду справи.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль, суд першої інстанції виходив з того, що заходи забезпечення позову є спів мірними з заявленими вимогами та вважав наявними достатні підстави  того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим в майбутньому виконання рішення суду. 
З вказаними висновком суду першої інстанції апеляційний суд погоджується, виходячи з наступного.
Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду ( ч.ч.1,2 ст. 149 ЦПК України).
Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.
Звертаючись із позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу недійсним, ОСОБА_1 вказував на те, що 06.01.2017 йому стало відомо про перереєстрацію його транспортного засобу на нового власника за договором купівлі-продажу.Однак він не надавав жодної згоди на його продаж. В подальшому, транспортний засіб було перереєстровано на нових власників 17.01.2017 та 16.07.2017. 
Також зазначав про те, що жодного доручення, за яким укладався договір купівлі-продажу,  на продаж автомобіля не видавав.
Підставою звернення із заявою про забезпечення позову зазначав, що автомобіль продавався неодноразово, а тому вважає, що відповідач ОСОБА_3 , як останній власник транспортного засобу, має об`єктивну можливість вчинення дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову. 
Враховуючи, що предметом спору є визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу недійсним, вид забезпечення позову, який просив застосувати ОСОБА_1 , як накладення арешту автомобіль є співмірними із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу призведе  до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що, в силу положень ст. ст. 149-153 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви про накладення арешту на майно.
 Відтак  колегія суддів приходить до висновку про те, що висновок суду першої інстанції про те, що не забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання  рішення суду є вірним.
При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.
Обраний позивачем вид забезпечення позову, як накладення арешту на рухоме майно, не призведе до невиправданого обмеження майнових прав, оскільки обмежується лише можливість розпорядитися ним.
Таким чином, стороною позивача наведені як причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, так і обґрунтовано  необхідність їх вжиття, враховано співмірність заходу забезпечення позову  заявленим вимогам,  з огляду на що  висновок суду про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль  відповідає  вимогам закону.
У відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
Згідно з п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити  порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема,  в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання  чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
З огляду на викладене, суд першої інстанції підставно забезпечив позов шляхом  накладення арешту на автомобіль.
Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_5 подала копію витягу з ЄДРДР про те, що за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України було відкрито кримінальне провадження в рамках якого встановлено, що жодних довіреностей на продаж автомобіля позивач не видавав. 
Доводи апеляційної скарги про те, що ухвала суду постановлена без участі відповідача ОСОБА_3 не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України (в редакції на день постановлення ухвали), заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на  правильність постановленої ухвали не впливають,  і не дають підстав уважати, що оскаржувана ухвала  постановлена з порушенням норм процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права,  є законною та обґрунтованою,  підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.
Відповідно до  статті 375 ЦПК України,  суд апеляційної інстанції залишає   апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 2 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складено 29 липня 2020 року.
 
Суддя-доповідач
 
Судді: