ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
06 серпня 2020 року           справа №200/7991/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., секретар судового засідання Антонюк А.С., за участю за участю представника відповідача № 1 - Єгорова О.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС  на рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 15 листопада 2019 року у справі  № 200/7991/19-а  (повний текст складено 25 листопада 2019 року в м. Слов`янськ, суддя І інстанції –  Троянова О.В.) за позовом Приватного акціонерного товариства "ВЕСКО" до  Офісу великих платників податків ДПС, Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у м.Києві про визнання протиправною бездіяльності та стягнення заборгованості,-

                                                              В С Т А Н О В И В:

24 червня 2019 року позивач, Приватне акціонерне товариство “ВЕСКО” звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправною бездіяльності ДФС щодо невнесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування інформації про узгодженість бюджетного відшкодування позивача по декларації за квітень 2018 року у розмірі 30  208,00 грн., стягнення з відповідача заборгованості бюджету із відшкодування податку на додану вартість в розмірі 30  208,00 грн.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 листопада 2019 року у справі № 200/7991/19-а позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків державної фіскальної служби щодо невнесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування інформації про узгодженість бюджетного відшкодування позивача по декларації за квітень 2018 року у розмірі 30  208,00 грн. Стягнуто з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства  “ВЕСКО” (84205, Донецька область, Дружківка, вул. Індустріальна, буд. 2, код ЄДРПОУ  00282049) бюджетну заборгованість з відшкодування податку на додану вартість в розмірі 30  208,00 (тридцять тисяч двісті вісім) грн.
 Відповідач - Офіс великих платників податків ДПС не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.
Також, в апеляційній скарзі зазначено, що дії, які контролюючий орган мав вчинити з приводу даних спірних правовідносин, є вичерпними і були виконані відповідачем у повному обсязі, що говорить про відсутність протиправної бездіяльності Офісу великих платників податків ДПС.            Крім того, відповідач зазначив, що порядок не передбачає бюджетне відшкодування шляхом судового стягнення, а тому  вимога про стягнення бюджетної заборгованості з ПДВ не є правильним способом захисту, та відповідно задоволенню не підлягає.
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2020 року задоволено клопотання відповідача № 1 та проведено заміну відповідача у справі – Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби на її правонаступника - Офіс великих платників податків ДПС.
В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник відповідача № 1 підтримав доводи апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача № 1, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  наступного. 
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач, Приватне акціонерне товариство “ВЕСКО” зареєстроване в якості юридичної особи, включене до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців (код ЄДРПОУ 00282049), місцезнаходження юридичної особи: 85114, Донецька обл., місто Дружківка, вул. Індустріальна, 2, перебуває на обліку як платник податків у Запорізькому управлінні Офісу ВПП ДФС, (згідно даних витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань). Код КВЕД 08.12 Добування піску, гравію, глин і каоліну, є  платником податку на додану вартість.
ПрАТ “Веско” подано декларацію з податку на додану вартість (надалі ПДВ) за квітень 2018 року, та відповідну заяву про проведення бюджетного відшкодування сум бюджетного відшкодування на рахунок платника податку у банку, що підтверджується даними, які містяться в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування. У вказаній декларації заявлено до бюджетного відшкодування на рахунок платника податку суму у розмірі 32  191 798,00 грн.
У період з 12.07.2018 року по 01.08.2018 року Запорізьким управлінням Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби проводилась документальна позапланова виїзна перевірка ПрАТ “Веско” з питань дотримання вимог податкового законодавства при відображенні в податковому обліку з ПДВ господарських операцій, за наслідками якої складено Акт № 76/28-10-47-06/00282049 від 08.08.2018 року
На підставі висновків вказаного акта Офіс ВПП ДФС прийняв податкове повідомлення-рішення № 0003747406 від 15.08.2018 року про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 30  208,00 грн. та нарахував штрафні (фінансові) санкції (штраф) на суму 15  104,00 грн.
Зазначені обставини не є спірними та встановлені у рішенні Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09.01.2019 у справі 0540/7977/18-а. 
Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09.01.2019 у справі 0540/7977/18-а, яка залишена без змін постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 09.04.2019 року, адміністративний позов Публічного акціонерного товариства “Веско” до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, стягнення шкоди, завданої протиправним рішенням – задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми "В1" №0003747406 про зменшення Публічному акціонерному товариству "ВЕСКО" суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 45332 гривні 00 копійок,  сума завищення бюджетного відшкодування  30208 гривень 00 копійок, штрафні санкції 15104 (п`ятнадцять  тисяч сто чотири) гривні 00 копійок, прийняте 15 серпня 2018 року Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби України. В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства “Веско” про стягнення з Державного бюджету України 30208 (тридцяти тисяч двохсот восьми) гривень 00 копійок шкоди, завданої прийняттям Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби України протиправного повідомлення-рішення №0003747406 від 15 серпня 2018 року – відмовлено.
Відповідно до  ухвали Першого апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2019 року апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 січня 2019 року у справі № 0540/7977/18-а повернуто скаржнику.
Віповідачем-1, Офісом ВПП ДФС України подано повторно апеляційну скаргу 09 серпня 2019 року, ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою відповідача відмовлено.
Віповідачем-1, Офісом ВПП ДФС України подано повторно апеляційну скаргу, ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою відповідача відмовлено.
З огляду на зазначені обставини, судове рішення по справі № 0540/7977/18-а вступило в законну силу  09.04.2019 року.
З наданих відповідачем-1 пояснень та доказів судом встановлено, що Офісом ВПП ДФС в підсистемі АІС “Суди” системи АІС “Податковий блок” здійснено опрацювання постанови Донецького апеляційного адміністративного суду – внесено необхідні дані за цією справою до автоматизованої системи “Податковий блок. Суди” для збільшення позивачу суми бюджетного відшкодування у розмірі 30 208,00 грн. Крім того, в своїх поясненнях відповідач-1 зазначав, що здійснено опрацювання  ухвали  Першого апеляційного адміністративного суду  від 10.09.2019 року по справі №0540/7977/18-а , тобто  тільки з цієї дати було внесено  до автоматизованої системи всі необхідні дані по справі для збільшення позивачу суми бюджетного відшкодування в розмірі 30 208,00 грн.
Суд звертає увагу відповідача-1, що ним  подавалась апеляційна скарга на  рішення по справі №0540/7977/18-а, яка відповідно до ухвали Першого апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2019 року була повернута  скаржнику. Апеляційну скаргу ж позивача було розглянуто  відповідно до  постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року.
Суд зазначає, що  відповідно до ст. 325 КАС  України Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття. Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.
Станом на час вирішення справи відповідач-1 надав докази наявності інформації про узгодженість суми бюджетного відшкодування у розмірі 30 208,00 грн. у базах даних  центрального органу  виконавчої влади, що реалізує  податкову та митну політику, на підставі якої автоматично формується Реєстр заяв про повернення  суми бюджетного відшкодування згідно  Порядку № 26, але вказана сума не є відшкодованою позивачу.
Тобто спірним питанням у правовідносинах, що склалися є протиправна бездіяльність  Відповідача-1, щодо невнесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування інформації про узгодженість бюджетного відшкодування позивача по декларації за квітень 2018 року у розмірі 30208,00 грн. та  стягнення з Державного бюджету України на користь позивача заборгованість з бюджету з відшкодування податку на додану вартість у розмірі 30208,00 грн.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.                                                                                                                        Спірні правовідносини регулюються  Податковим кодексом України  (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) - далі ПК України,  Порядком ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість затвердженим  Постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2017 р. N 26, Порядком обліку платників податків і зборів затвердженим  Наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року N 1588, Порядком формування Реєстру великих платників податків затвердженим  Наказом Міністерства фінансів України 21 жовтня 2015 року N 911.
Бюджетне відшкодування відповідно до п.п.  14.1.18  п.  14.1  ст.  14 Податкового кодексу України  - це відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.
Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків, визначений  статтею 200 Податкового кодексу України  (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно п.  200.7  ст.  200 ПК України  платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.
Відповідно до п.п.  200.7.1  п.  200.7  ст.  200 ПК України  формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.
До такого Реєстру вносяться такі дані:
1) найменування платника податку та його індивідуальний податковий номер;
2) дата подання заяви про повернення суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку, поданої у складі  податкової декларації  або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання);
3) сума податку, заявленого до бюджетного відшкодування, зазначена у кожній заяві, поданій у складі  податкової декларації  або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання), у тому числі окремо, яка підлягає перерахуванню на рахунок платника податку у банку та/або в рахунок сплати грошових зобов`язань, та/або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
4) сума податку, заявленого до бюджетного відшкодування, зменшена на суму податкового боргу;
5) реквізити поточного рахунка платника податку для перерахування бюджетного відшкодування;
6) реквізити бюджетних рахунків для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
7) реквізити бюджетного рахунка, з якого здійснюється бюджетне відшкодування податку;
8) дата початку та закінчення проведення перевірки даних, зазначених у  податковій декларації  або уточнюючому розрахунку (в разі їх подання), в складі яких подана заява про повернення суми бюджетного відшкодування, з обов`язковою відміткою щодо виду перевірки (камеральна, документальна);
9) сума податку, заявленого до бюджетного відшкодування, та дата поданої до контролюючого органу заяви в разі виникнення у платника податку необхідності змінити напрям узгодженого бюджетного відшкодування;
10) дата складення та вручення платнику податків акта перевірки;
11) дата та номер податкового повідомлення-рішення та сума бюджетного відшкодування за кожною заявою з урахуванням (у разі подання) уточнюючого розрахунку, неузгоджена контролюючим органом;
12) дата початку оскарження податкового повідомлення-рішення та сума бюджетного відшкодування, що оскаржується;
13) дата закінчення оскарження податкового повідомлення-рішення та сума бюджетного відшкодування, узгоджена за результатами оскарження;
14) сума узгодженого контролюючим органом бюджетного відшкодування за кожною заявою та дата її узгодження;
15) дата та сума повернення бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку;
16) дата та сума зарахування (перерахування) в рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.
Внесення даних до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування посадовими особами відповідних органів здійснюється з дотриманням вимог законів щодо електронного підпису та електронного документообігу.
Порядок ведення та форма Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом  200.7.2. статті  200 ПК України  передбачено, що заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження.
Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.
Згідно п.  200.8  ст.  200 ПК України  до податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання) платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій.
У строк, передбачений абзацом першим пункту  76.3  статті  76  цього  Кодексу, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних  податкової декларації  або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання) (п.  200.10  ст.  200 ПК України).
Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього  Кодексу.
Відповідно до п. г)  п.  200.12  ст.  200 ПК України  зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування з дня визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення.
У цьому випадку, інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування контролюючим органом на наступний робочий день після виникнення такого випадку.
Узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені пунктом 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.
На підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів (п.  200.13  ст.200 ПКУ).
Відповідно до підпункту  200.7.1  пункту  200.7  статті  200 Податкового кодексу України  Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість від 25 січня 2017 року №26 (далі - Порядок №26).
Цей порядок визначає механізм ведення Мінфіном інформаційного ресурсу Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за формою згідно з додатком. Формування Реєстру здійснюється автоматично на підставі баз даних ДФС та Казначейства (пункти 1 та 3 Порядку № 26 набрали чинності з 1 квітня 2017 року).
Відповідно до п. 4 Порядку № 26 орган ДФС вносить до Реєстру, зокрема такі дані:
дату подання заяви про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість (далі - заява) на рахунок платника податку у банку, поданої у складі податкової декларації з податку на додану вартість (далі - податкова декларація) або уточнюючого розрахунку з податку на додану вартість (далі - уточнюючий розрахунок) (в разі їх подання);
суму податку, заявленого до бюджетного відшкодування, зазначену в кожній заяві, поданій у складі податкової декларації або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання), у тому числі окремо, яка підлягає перерахуванню на рахунок платника податку у банку та/або в рахунок сплати грошових зобов`язань, та/або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
дату початку та закінчення проведення перевірки даних податкової декларації або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання), в складі яких подана заява, з обов`язковою відміткою щодо виду перевірки (камеральна, документальна);
дату складення та вручення платнику податку акта перевірки;
дату та номер податкового повідомлення-рішення та суму бюджетного відшкодування за кожною заявою з урахуванням уточнюючого розрахунку (у разі їх подання), не узгоджену органом ДФС;
дату початку оскарження податкового повідомлення-рішення та суму бюджетного відшкодування, що оскаржується;
дату закінчення оскарження податкового повідомлення-рішення та суму бюджетного відшкодування, узгоджену за результатами оскарження;
суму узгодженого органом ДФС бюджетного відшкодування за кожною заявою та дату її узгодження.
Згідно п. 6 Порядку № 26 інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі органом ДФС на наступний робочий день після виникнення такого випадку.
Відповідно до пункту 12 Порядку № 26 узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу Казначейства для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі та перераховується органом Казначейства у строки, передбачені пунктом  200.13  статті  200 Податкового кодексу України, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.
При цьому органу Казначейства стають доступними для виконання узгоджені суми бюджетного відшкодування, зазначені в Реєстрі, які підлягають поверненню.
Суд зазначає, що з 09.04.2019 року передумовою для отримання платником податків належної йому суми бюджетного відшкодування є відображення органом ДФС в Реєстрі інформації про її узгодження.
Відповідно до  ст. 255 КАС України   рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Тобто, як зазначалось вище, судове рішення  від 09.01.2019 року у справі № 0540/7977/18-а набуло чинності 09.04.2019 р.
Відповідач-1 зобов`язаний був на наступний робочий після дня узгодження бюджетного відшкодування внести до реєстру відомості щодо дати закінчення оскарження податкового повідомлення рішення, тобто вже з 09.04.2019 року, та суму, яка була узгоджена, що не було зроблено у порушення п.200.12  ст.200 ПК  України
Зазначена норма кореспондує з порядком ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість затвердженого  постановою КМУ від 25 січня 2017 р. № 26, відповідно до п.4 якої, орган ДФС вносить до Реєстру такі дані, зокрема - дату закінчення оскарження податкового повідомлення-рішення та суму бюджетного відшкодування, узгоджену за результатами оскарження,
Тобто, сума бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмір 30208,00 грн. є узгодженою з 09.04.2019 року (з дня ухвалення постанови Першого апеляційного адміністративного суду про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення – без змін).
Між тим, відповідач у порушенні норм податкового законодавства не відобразив в Реєстрі заяв інформацію щодо узгодженості 09.04.2019 року суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, чим допустив противоправну бездіяльність (доказів протилежного суду сторонами не надано).
Відповідач-1  зазначив, що вчинив всіх необхідних дій в межах своїх повноважень для включення сум ПДВ з бюджетного відшкодування до реєстру, а саме в підсистемі А1С “Суди” системи АІС Податковий блок опрацював рішення Донецького окружного адміністративного суду. Тобто відповідач-1  зазначає, що всі необхідні дії по даній справі для збільшення позивачу суми бюджетного відшкодування були виконані, ретельних, обґрунтованих  пояснень, в зв`язку з чим  інформація не відображена  в реєстрі суду не надано.
Також, відповідачем до матеріалів справи було долучено скріншот з підсистеми АІС “Суди” від 19.07.2019 року на підтвердження опрацювання відповідних судових рішень.
Але, у даному скріншоті міститься інформація про ухвалу про відкриття провадження у справі №0540/7977/18-а та рішення суду першої інстанції про задоволення позову, але інформація про Ухвалу першого апеляційного адміністративного суду від 09.04.2019 року як і інформація про набрання 09.04.2019 р. рішення суду законної сили - відсутня.
У додаткових поясненнях відповідач надав скріншот з підсистеми АІС “Суди” на підтвердження опрацювання 19.09.2019 року ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження від 10.09.2019 року.
Судом встановлено, що надані відповідачем скріншоти підтверджують  бездіяльність відповідача.
У своїх поясненнях представник  відповідача-1 від 10.10.2019 року зазначив, що у відповідача відсутні  докази внесення суми 30  208,00 грн. до Реєстру заяв про повернення сум бюджетного відшкодування.
Тобто відповідачем -1 допущена бездіяльність  щодо невнесення до Реєстру заяв про повернення відшкодування по декларації за квітень 2018 року у розмірі 30  208,00 грн.
З урахуванням вищенаведеного суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Офісу великих платників податків ДФС, щодо не внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування даних щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування Приватному акціонерному товариству  ВЕСКО  в сумі 30208,00 грн. підлягають задоволенню, оскільки відповідачем - 1 не були вчасно, у визначені законодавцем строки вчинені дії передбачені нормами  Податкового кодексу України  та Порядком ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість від 25 січня 2017 року № 26, що до внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування даних щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника, а право позивача на отримання суми бюджетного відшкодування було порушено не внесенням даних до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.
Щодо позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 30  208,00  грн., суд зазначає наступне.
З 01.01.2017 набрав чинності  Закон України від 21.12.2016 № 1797-VІІІ “Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні”  (далі  Закон № 1797), яким змінений порядок повернення сум бюджетного відшкодування шляхом запровадження формування Реєстрів заяв про повернення сум бюджетного відшкодування.
У зв`язку з прийняттям вказаних змін до  Податкового кодексу України  постановою Кабінету Міністрів України від 25.01.2017 № 26визнано таким, що втратив чинність Порядок № 39.
Відповідно до підпункту  200.7.1  пункту  200.7  статті  200 Податкового кодексу України  (тут і далі - в редакції, чинній на момент розгляду справи) на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.
Згідно з підпунктом  200.7.2  пункту  200.7  цієї статті  Кодексу  заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження. Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.
Пунктом  200.12  статті  200 ПК України, зокрема, визначено, що узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені пунктом 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.
На підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів (пункт  200.13  статті  200 ПК України).
Вказані норми  статті 200 ПК України  узгоджуються з пунктами 6, 7, 11, 12 Порядку ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість  від 25 січня 2017 року № 26.
Формування Реєстру здійснюється автоматично на підставі баз даних ДФС та Казначейства.
Заяви автоматично вносяться до Реєстру протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження.
Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення заяв до Реєстру.
Казначейство здійснює бюджетне відшкодування на підставі даних Реєстру, що містяться в інформаційному ресурсі Мінфіну, а також з урахуванням вимог  Бюджетного кодексу України  та пункту 55 підрозділу 2  розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України.
Відповідно до п. 4 Порядку № 26 орган ДФС вносить до Реєстру, зокрема такі дані:
дату подання заяви про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість (далі - заява) на рахунок платника податку у банку, поданої у складі податкової декларації з податку на додану вартість (далі – податкова декларація) або уточнюючого розрахунку з податку на додану вартість (далі – уточнюючий розрахунок) (в разі їх подання);
суму податку, заявленого до бюджетного відшкодування, зазначену в кожній заяві, поданій у складі податкової декларації або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання), у тому числі окремо, яка підлягає перерахуванню на рахунок платника податку у банку та/або в рахунок сплати грошових зобов`язань, та/або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
дату початку та закінчення проведення перевірки даних податкової декларації або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання), в складі яких подана заява, з обов`язковою відміткою щодо виду перевірки (камеральна, документальна);
дату складення та вручення платнику податку акта перевірки;
дату та номер податкового повідомлення-рішення та суму бюджетного відшкодування за кожною заявою з урахуванням уточнюючого розрахунку (у разі їх подання), не узгоджену органом ДФС;
дату початку оскарження податкового повідомлення-рішення та суму бюджетного відшкодування, що оскаржується;
дату закінчення оскарження податкового повідомлення-рішення та суму бюджетного відшкодування, узгоджену за результатами оскарження;
суму узгодженого органом ДФС бюджетного відшкодування за кожною заявою та дату її узгодження.
Згідно п. 6 Порядку № 26 інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі органом ДФС на наступний робочий день після виникнення такого випадку.
Відповідно до пункту 12 Порядку № 26 узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу Казначейства для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі та перераховується органом Казначейства у строки, передбачені пунктом  200.13  статті  200 Податкового кодексу України, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.
При цьому органу Казначейства стають доступними для виконання узгоджені суми бюджетного відшкодування, зазначені в Реєстрі, які підлягають поверненню.
Суд зазначає, що з 09.04.2019 року передумовою для отримання платником податків належної йому суми бюджетного відшкодування є відображення органом ДФС в Реєстрі інформації про її узгодження.
Враховуючи  ту обставину, що відповідачем-1 у порушення діючого законодавства сума ПДВ не внесена до Реєстру, то позовні вимоги позивача щодо стягнення з державного бюджету ПДВ у сумі 30  208,00 грн. підлягають задоволенню з наступних підстав.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на Постанову Великої палати Верховного Суду по справі №826/7380/15 від 12.02.2019 року, якою визначений  єдиний ефективний спосіб захисту порушених прав позивача.
В силу ч. 5  ст. 242 КАС України  суд враховує вищезазначену позицію.
У вищезазначеній  Постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила: “Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що відповідно до частини першої статті1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував, що поняття “майно” у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як “майнові права”, а отже, як “майно” (див. mutatismutandis рішення у справі “Бейелер проти Італії” від 05 січня 2000 року) (Beyeler v. Italy, заява № 33202, § 100)).
За певних обставин “легітимне очікування” на отримання “активу” також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має “легітимне очікування”, якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (див. mutatismutandis рішення у справі “Суханов та Ільченко проти України” від 26 червня 2014 року (SukhanovandIlchenko v. Ukraine, заяви № 68385/10 та № 71378/10, § 35)).
ЄСПЛ у рішенні у справі “Інтерсплав проти України” від 09 січня 2007 року зазначив, що юридична особа-платник ПДВ мала достатньо підстав сподіватись на відшкодування цього податку, так само як і на компенсацію за затримку його виплати, та встановив, що заявник мав захищений статтею 1 Першого протоколу до Конвенції майновий інтерес (Intersplav v. Ukraine, заява № 803/02, § 31-32). ЄСПЛ констатував порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції у справі з огляду на постійні затримки відшкодування і компенсації ПДВ у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, та зазначив, що і стан невизначеності щодо часу повернення коштів заявника порушували “справедливий баланс” між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном (§ 40).
Оскільки податкове законодавство передбачає право позивача на повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ, позивач у цій справі має майновий інтерес щодо відшкодування з бюджету ПДВ у розмірі 30  208,00 грн. за квітень 2018 року, яке охоплюються поняттям “майно” в аспекті частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.
Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Враховуючи наведене та з огляду на те, що такі способи захисту як зобов`язання контролюючого органу надати висновок про підтвердження заявленої платником податків суми бюджетного відшкодування або внести заяву товариства до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не призведуть до ефективного відновлення права платника податків, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права позивача, є стягнення з Державного бюджету України через ГУ ДКС України у м. Києві на користь товариства заборгованості бюджету із відшкодування ПДВ та пені, нарахованої на суму такої заборгованості.
У зв`язку з цим Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах, викладеного в постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 21-881а15, від 17 листопада 2015 року у справі № 21-4371а15, від 02 грудня 2015 року у справі № 21-2650а15, від 20 квітня 2016 року у справі № 21-452а16, від 07 березня 2017 року у справі № 820/19449/14, про те, що відшкодування ПДВ здійснюється органом Державної казначейської служби України з дотриманням процедури та на умовах, встановлених статтею 200 ПК України та Порядком № 39, оскільки на момент розгляду цієї справи Великою Палатою Верховного Суду вказаний спосіб захисту не є ефективним та не призводить до поновлення порушеного права платника податків”.
Тому доцільним є захист порушеного права позивача шляхом стягнення бюджетної заборгованості з огляду на ту обставину, що саме цей спосіб є ефективним на момент розгляду справи.
Відповідно до  ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Згідно ч. 2.  ст. 2 КАС України  у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією  та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо;  з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);  з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1  ст. 72 КАС України  доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1  ст. 73 КАС України  визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Стаття 75 КАС України  передбачає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
У відповідності до вимог  ст. 90 КАС України  суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч. 1  ст. 77 КАС України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
В Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Крім цього, вищезазначене рішення Європейського суду з прав людини по справі  Серявін та інші проти України, заява № 4909/04, рішення від 10 лютого 2010 року, яке відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
У відповідності до вимог  ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства  судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.
З урахуванням викладеного позовні вимоги  позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.
При викладених обставинах, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС  на рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 15 листопада 2019 року у справі  № 200/7991/19-а - залишити без задоволення.    
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 листопада 2019 року у справі  № 200/7991/19-а - залишити без змін.           
Повне судове рішення складено 10 серпня 2020 року. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                     Т.Г. Гаврищук

                                                                                                    І.В. Сіваченко